ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2876/24 Справа № 192/1862/23 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 10 березня 2007 року по 26 травня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин, малолітня донька залишилася проживати разом з нею.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 765,50 грн. щомісячно, починаючи з 02 червня 2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, оскільки, в силу свого віку, дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, що потягнуло відповідну зміну матеріального становища дитини.

На підставі викладеного, просила суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Змінено визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 765,50 грн з індексацією відповідно до закону на 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено, що обставини, які існували на час розгляду справи про стягнення аліментів у 2016 році та на теперішній час змінились, на які вона посилалась, як на підставу для зміни способу стягнення аліментів. Відповідач не заперечує, що є працездатною особою та отримує дохід. Належних та допустимих доказів того, що знаходиться у скрутному матеріальному становищі суду не надав.

Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Стягнути судові витрати з позивача понесені у зв`язку із сплатою судового збору та витрат на правову (правничу) допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поліпшення матеріального стану відповідача та наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів, передбачених ст. 192 СК України. Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовані обставини справи та не взято до уваги наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей які суттєво погіршують його матеріальний стан. Враховуючи відсутність документального підтвердження про отримання аробітку, вважає не доцільним зміну способу стягнення аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що сторони у справі з 10 березня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 765,50 грн. щомісячно, починаючи з 02 червня 2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилалась на погіршення матеріального стану дитини, у зв`язку із недостатнім забезпеченням дитини та фактично покращення матеріального стану відповідача, який на час розгляду справи працював у ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної роботи та отримував дохід, внаслідок чого має можливість сплачувати аліменти в інший спосіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1979 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 798XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З огляду на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно з Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою для застосування національними судами, вбачається, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до змісту ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідно до положень ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182 - 184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18, вказав на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, судом встановлено, що на час ухвалення судом рішення у 2016 році про стягнення аліментів на малолітню дитину, відповідач ОСОБА_1 не мав постійного місця роботи, мав мінливий та не регулярний дохід.

На теперішній час відповідач працевлаштований, має стабільний дохід, який становить, зі слів останнього, приблизно 10 000 - 15 000 грн., отже, його матеріальний стан змінився та обставини, які існували на час розгляду справи у 2016 році, та на теперішній час змінились.

Надані сторонами на підтвердження своїх вимог докази дають підстави для висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 , оскільки встановлений раніше рішенням суду розмір аліментів на утримання малолітнього доньки ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі 765,50 грн., не відповідає навіть половині мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на час звернення позивача до суду.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на утриманні відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей, на що суд першої інстанції уваги не звернув, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявність на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей не звільняє його від обов`язку утримання іншої дитини, аліменти на користь якої присуджені у мінімальному розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно задовольнив позов та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника на відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів, через недоведеність позивачем належними та допустимими доказами поліпшення матеріального стану відповідача, є безпідставними, з огляду на встановленні під час розгляду справи обставини працевлаштування відповідача та отримання постійного доходу, що свідчить про поліпшення матеріального стану останнього та можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в іншій спосіб.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

М.Ю. Лопатіна