Справа № 944/199/24
Провадження №2-о/944/81/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Яворівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Саги Цюрупинського району Херсонської області, РНОКПП НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 83 роки, на тимчасово окупованій території України в селі Раденськ Херсонського району Херсонської області.

Заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України в селі Раденськ Херсонського району Херсонської області померла її бабця ОСОБА_2 , яка була громадянкою України. Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 49 від 12 вересня 2022 року. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно для державної реєстрації її смерті компетентним органом виконавчої влади України та отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України/зоні бойових дій, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан».

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судове засідання ОСОБА_3 не прибула, однак її представник ОСОБА_4 подав клопотання про розгляд заяви за його відсутності та відсутності його довірительки.

В судове засідання представник заінтересованої особи Яворівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ не прибув.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Оцінивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 , зважаючи на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабою заявника ОСОБА_1 , що підтверджується такими документами.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13 липня 2010 року, виданого повторно встановлено, що ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Раденськ Цюрупинського району Херсонської області, в графі батьки вказано: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вілповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 09 серпня 2018 року, виданого повторно вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 .

З копії паспорта громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 21 жовтня 1980 року, виданого повторно вбачається, що мати заявника ОСОБА_9 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , в с. Раденськ Цюрупінського району Херсонської області, в графі батьки вказано: ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 30 вересня 1989 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 уклали шлюб. Після укладання шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_11 .

З копії паспорта громадянина України вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за тією ж адресою, що і заявник ОСОБА_1 .

З копії паспорта громадянина України вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З лікарського свідоцтва про смерть № 49 від 12 вересня 2022 року, виданого сімейним лікарем ОСОБА_12 , встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок хвороби, без ознак насильницької смерті.

Таким чином, сімейний лікар ОСОБА_12 констатував смерть ОСОБА_2 за місцем її реєстрації, про що і склала бланк констатації смерті з особистим підписом та особистою печаткою лікаря та печаткою Раденської лікарської амбулаторії КНП «Олешківський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 83 роки, на тимчасово окупованій території України в селі Раденськ Херсонського району Херсонської області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 49 від 12 вересня 2022 року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Цивільного процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою

Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 Цивільного процесуального кодексу України.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Херсонської області, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України.

З описаних вище доказів встановлено, що заявник просить встановити факт смерті її баби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, а саме в селі Раденськ Херсонського району Херсонської області, що необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що надане в якості доказу лікарське свідоцтво про смерть № 49 від 12 вересня 2022 року, вважається доказом, який свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме в селі Раденськ Херсонського району Херсонської області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Доказів, які б спростовували факт смерті ОСОБА_2 суду не надано, а іншого способу захистити свої права заявник не має.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є громадянкою України, а її баба померла на території України, яка є тимчасово окупованою, та після її смерті заявник не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку для реєстрації факту смерті на території України, а також з метою захисту законних прав та інтересів заявника, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Саги Цюрупинського району Херсонської області, РНОКПП НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 83 роки, на тимчасово окупованій території України в селі Раденськ Херсонського району Херсонської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268, 317 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Саги Цюрупинського району Херсонської області, РНОКПП НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 83 роки, на тимчасово окупованій території України в селі Раденськ Херсонського району Херсонської області.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

заінтересована особа - Яворівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , юридична адреса: 81000, Львівська область, Яворівський район, м. Яворів, вул. Львівська, 2.

Суддя Д.Б. Поворозник