Справа № 136/68/24
провадження № 2-о/136/5/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Липовецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернулась до суду з вищевказаною заявою, в якій просить суд встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Іванька, Липовецького району, Вінницької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в «смт. Заозерне, м. Євпаторія, Республіки Крим».

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що ОСОБА_2 приходиться їй бабою по матері, встановлення юридичного факту в судовому порядку необхідно їй для реєстрації смерті баби державним органом України, оскільки в позасудовому порядку заявник не має можливості, оскільки органи ДРАЦС України не можуть здійснити належне юридичне оформлення смерті її бабусі за законами України з огляду на подання документів, що мають підтверджувати факт смерті, виданих на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відзиву на заяву заінтересованою особою не було надано до суду.

Ухвалою суду від 15.01.2024 заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи.

У судове засідання заявник, заінтересована особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Однак, заява окремого провадження містить у собі клопотання про розгляд справи у її відсутність.

За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 10, 211, 223, 294, 317 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності учасників її розгляду, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив із Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в «смт Заозерне, м. Євпаторія, Республіки Крим».

Факт родинних відносин заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується паспортними документами серії НОМЕР_2 , що видані 04.10.1999 на ім`я ОСОБА_2 , свідоцтвом про народження виданим 18.11.1988 на ім`я ОСОБА_1 , свідоцтвом про народження виданим 17.09.2002 на ім`я ОСОБА_3 , довідкою виданою 25.05.1991 ОСОБА_4 про те, що 09.01.1988 Євпаторійським будинком одруження було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до медичного свідоцтва про смерть серія 35 №223033994 від 02.01.2024 Кримським бюро медичних експертиз, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Республіка Крим, м. Євпаторія.

03.01.2024 Євпаторійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим було видано довідку про смерть №С-00004, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , мовою оригіналу - « ОСОБА_6 , Республіка Крым, г. Евпатория, пгт. Заозерное».

03.01.2024 Євпаторійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Зокрема, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до указу Президента України N 64/2022 від 24.02.2022 р. "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р., в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено, останній раз з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб відповідно.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій N 309 від 22.12.2022 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 р. за N 1668/39004, зі змінами та доповненнями, вся територія Автономної Республіки Крим, у тому числі м. Євпаторія є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

У ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" зазначено, що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

У ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" вказано, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з п. 1 глави 5 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України N 52/5 від 18.10.2000 р., у редакції наказу Міністерства юстиції України N 3307/5 від 24.12.2010, (надалі Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні), визначено перелік документів, що підставою для державної реєстрації смерті.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

В інформаційному листі вих. N 9-1130/0/4-16 від 15.04.2016 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо окремих питань застосування Закону України від 04.02.2016 року N 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України" зазначено, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема, необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

З огляду на викладене, медичне свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , яке видано на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, підтверджує факт смерті особи на тимчасово окупованій території.

У постанові Верховного Суду від 27.09.2021 р. по справі N 756/8168/21 зазначається, що положення ст. 317 ЦПК України не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (надалі - Постанова Пленуму N 5 від 31.03.95 р.) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Проаналізувавши усі зібрані у справі докази та в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки встановлення факту смерті ОСОБА_2 заявнику необхідно для подальшої реєстрації її смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, отримання свідоцтва про смерть та реалізації своїх спадкових та інших прав після смерті особи, а чинним законодавством не передбачено іншого, позасудового порядку встановлення даного факту і отримати будь-які інші медичні документи про смерть неможливо, враховуючи, що встановлення факту смерті особи не матиме наслідком виникнення спору про право, суд дійшов висновку, що заява обгрунтована та підлягає задоволенню.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України та п. 18 Постанови Пленуму N 5 від 31.03.95 р. рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення факту смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

За таких обставин судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Липовецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. В. Липківського, 30, м. Липовець, Вінницького р-н., Вінницької обл.) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, - задовольнити у повному обсязі.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження с. Іванька, Липовецького району, Вінницької області, останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Автономній Республіці Крим, місто Євпаторія, смт. Заозерне.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення направити учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення та невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Світлана ШПОРТУН