Справа № 694/2937/23
провадження № 2/694/81/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
27.03.2024 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Сакун Д.І.,
за участі секретаря судового засідання Литвин Н.М.,
розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , електронна пошта відсутня) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 , електронна пошта відсутня), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , засоби зв`язку не відомі) про усунення перешкод в користуванні,-
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
14.12.2023 року до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити їй перешкод в розпорядженні власним домоволодінням шляхом зобов`язання відповідачів надати їй дублікати ключів від замків на вхідних дверях будинку та хвіртки та допускати її до будинку та прибудов і надвірних споруд. Стягнути з відповідачів судові витрати відповідно до представлених платіжних документів.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона разом з чоловіком проживають в будинку по АДРЕСА_3 , який належить чоловікові на праві власності. Батьки позивачки проживали по АДРЕСА_4 , який належав їм як подружжю. Оскільки вони мали похилий вік, то позивачка допомагала їм, тому що її старша сестра проживала в Росії, а ще одна сестра - ОСОБА_3 , хоча і проживала в м. Звенигородка, але до батьків практично не навідувалась. Приблизно у вересні 2013 року мати повідомила позивачці, що вони з батьком вирішили подарувати їх будинок, де вони проживають, мотивуючи тим, що вона не має власного житла. Так як мама вже хворіла, вони вирішили при житті подарувати будинок і у зв`язку з цим батько займався оформленням земельної ділянки, оскільки нотаріус не посвідчує договір дарування без кадастрового номера. Відразу після оформлення батьком земельної ділянки, у нотаріуса батько шляхом підписання договору дарування за письмовою згодою мами, подарував позивачці житловий будинок по АДРЕСА_4 . При укладанні договору дарування домовилися, що вона буде користуватися будинком з надвірними спорудами та земельною ділянкою, а батьки постійно будуть проживати в цьому будинку до самої смерті та, по можливості, користуватися земельною ділянкою. Після смерті мами, сестра ОСОБА_3 стала налаштовувати батька, щоб він розірвав договір дарування та звернувся до суду із заявою про визнання договору дарування недійсним. Під тиском сестри батько звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи тим, що він помилково підписав даний договір. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.07.2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним було відмовлено. З часу звернення до суду батько, перебуваючи під психологічним впливом ОСОБА_3 , перестав пускати позивачку та її чоловіка в двір будинку, змінив замки на вхідних дверях будинку, поставив замок на хвіртку. Вона неодноразово намагалася поговорити з батьком, але він без сестри не бажає з нею розмовляти, бо сестра йому заборонила, а сестра заявила, що до будинку її не допустить. Позивачка не бажає виселяти батька з будинку і не вчиняє ніяких перешкод в користуванні ним її домоволодінням, але вона також уже має похилий вік, тому хоче, доки має можливість, користуватися її домоволодінням у власних інтересах. Оскільки відповідачі: ОСОБА_2 (відповідач 1), який проживає в будинку з її дозволу, а сестра ОСОБА_3 (відповідач 2), проживає за іншою адресою, без будь-яких підстав поставили замки на хвіртці, вона не може зайти в двір, не має можливості користуватися надвірними спорудами, відповідачі влаштовують сварки та не допускають до двору, чим створюють перешкоди в користуванні її власним нерухомим майном, тому що вона змушена звернутися до суду за захистом її прав.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 08.01.2024 року було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи.
Відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.07.2022 року по справі № 694/2316/21 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним відмовлено. Рішення набрало законної сили 18.08.2022 року (а.с. 11-13).
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 07.12.2021 року №1306/11-07 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 з 07.12.2021 року по даний час. (а.с.7).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 07.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 07.10.2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 133 (а.с.8).
Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (Ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення й міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідно до ст.318 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст.2 ЦК України (зокрема, фізичні особи).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
За змістом норм ст.717ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За змістом ст.ст.182, 334 ЦК України, ст.ст.3-5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
У відповідності до норми ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Нормою ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, а також застосування інших, передбачених законом, способів.
Судом встановлено, що позивач відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності має в приватній власності об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , на підставі договору дарування. З тексту договору (п.10) вбачається, що сторони домовились, що під передачею відчужуваного житлового будинку слід вважати символічну передачу речі, прийняття обдаровуваною від дарувальника ключів та технічного паспорту на будинок. Відповідач ОСОБА_2 продовжує у будинку проживати та користуватись після укладення правочину дарування. Фактична передача майна після укладення спірного договору дарування будинку не відбулась.
В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що існують перешкоди в розпоряджанні, користуванні нею власним домоволодінням, а також того, що відповідачі здійснюють перешкоди в користуванні домоволодінням.
Відтак суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що відповідачами створено перешкоди у користуванні належним їй домоволодінням, що свідчило б про порушення її законних прав та інтересів, оскільки захисту в судовому порядку підлягає лише тільки дійсно порушено право.
Недоведеність наявності порушених прав є підставою для відмови у задоволенні позову.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються:
1) у разі задоволення позову на відповідача;
2) у разі відмови в позові на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивача.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , електронна пошта відсутня) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 , електронна пошта відсутня), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , засоби зв`язку не відомі) про усунення перешкод в користуванні,- відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 27.03.2024 р.

Суддя Д.І. Сакун