ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 671/136/23

Провадження № 22-ц/4820/611/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №671/136/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2024 року (суддя Никифоров Є.О., повний текст судового рішення складено 10 січня 2024 року) та на додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року (суддя Никифоров Є.О.) у справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 вказував, що 15.08.2022 о 17.00 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «HYUNDAI» моделі «MATRIX» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі М-30 сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине», 202 км.+500 м., поблизу с. Лозова Волочиської ОТГ Хмельницького р-ну Хмельницької обл., не обрала безпечної дистанції та швидкості руху, не впоралась із керуванням та допустила зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «CITROEN» моделі «GRAND С4 PICASSO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач, рухаючись в попутному напрямку. Своїми діями відповідачка порушила вимоги п. п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Крім того, пасажири, які знаходились в салоні автомобіля марки «CITROEN» моделі «GRAND С4 PICASSO», отримали тілесні ушкодження.

ОСОБА_2 зазначає, що постановою Волочиського районного суду Хмельницької області у справі № 671/1595/22 від 27.10.2022 відповідачку було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Позивач посилається на те, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «УПСК», яке 27.12.2022 здійснило страхове відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди у сумі 84 544,28 грн. Проте, вказаної суми не достатньо для покриття збитків, адже сума матеріального збитку, спричиненого позивачу становить 225126, 40 грн, а ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 21466,83 грн

Відповідно до висновку експерта № 044/22 від 29.10.2022 за результатами транспортно-товарознавчого дослідження вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, а тому сума матеріального збитку, що підлягає з відповідачки до стягнення становить 149 115,29 грн.

Також, ОСОБА_2 посилається на те, що внаслідок ДТП йому було спричинено моральну шкоду, що полягає у знищенні його майна, відсутності можливості пересуватися за допомогою власного транспортного засобу, організовувати свої поїздки з с. Лозова до місяця роботи у м. Волочиськ і відсутність транспортного засобу негативно впливає на можливість забезпечувати та годувати свою сім`ю. Крім того, під час ДТП постраждала онука позивача, якій на момент ДТП було всього 2 місяці та позивачем також було отримано легкі тілесні ушкодження, в результаті чого він змушений був проходити лікування. У зв`язку із чим розмір заподіяної моральної шкоди ОСОБА_2 оцінив у 30 000 грн.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 149 115 грн 29 коп та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2023 року по справі призначено транспортно-товарознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2023 року провадження у справі поновлено.

В листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 112 552,30 грн майнової шкоди та 30 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 112552,30 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 30000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього - 142 552 грн 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1425,52 грн судових витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7647,36 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Додатковим рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в сумі 16500 грн.

Не погоджуючись із цими рішеннями суду, ОСОБА_1 оскаржила їх в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що суд поклав в основу рішення висновок судової експертизи №1532/1533/23-26 від 16.10.2023, однак як і перший висновок експерта №044/22 від 29.10.2022 так і друга експертизи, не відповідають вимогам законодавства, адже вказують, що пошкоджений автомобіль є фізично знищений, оскільки вартість відновлюваного ремонту перевищує вартість цього ж автомобіля без пошкоджень; і в першому і в другому випадку, вартість відновлювального ремонту значно менша, вартості ТЗ до ДТП. І позиція позивача, що транспортний засіб знищений - не відповідає вимогам статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Адже згідно експертного висновку №1532/1533/23-26 від 16.10.2023 вартість транспортного засобу до ДТП - 258076,75 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 197 096,58 грн, тобто автомобіль не є фізично знищеним.

На думку відповідачки, суд самоусунувся від надання оцінки експертному висновку №1532/1533/23-26 від 16.10.2023 на відповідність вимогам статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 7.17. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092, п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання застосування судам законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4.

Також, апелянтка зауважує, що згідно висновку №1532/1533/23-26 від 16.10.2023 вартість автомобіля без пошкоджень (вартість матеріального збитку) визначається у розмірі 258076,75 грн, а на стор. 17, 21 вказаного висновку вказано, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 197096,58 грн. Тобто, в оскаржуваному рішенні суд наводить різні за своїм змістом встановлені обставини, що підтверджені взаємовиключними доказами: в першому випадку вказує, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 84544,28 грн, в іншому, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 197096,58 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що позивач визнав, що він повністю погодився із розрахунком шкоди страхової компанії, із наведеним переліком ушкоджених запасних частин, із вартістю ремонту, що автомобіль не є фізично знищеним, із розміром страхового відшкодування, із відсутністю моральної шкоди та прийняв виконання деліктного зобов`язання від страхової компанії в розмірі 84544,28 грн.

Апелянтка звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 спочатку визнав один розмір завданої шкоди (розмір встановлений страховою), її вид та характер, а потім змінив свою позицію і після отримання відшкодування від страхової компанії подав вимогу до відповідачки, при цьому, що ліміт відповідальності страхової компанії за полісом не вичерпаний.

Також, ОСОБА_1 вважає помилковим висновок суду про стягнення моральної шкоди, адже судом не досліджено та не враховано: що в неї був відсутній прямий умисел на вчинення ДТП, вона визнала свою вину, що підтверджується постановою Волочиського районного суду Хмельницької області у справі №671/1595/22 від 27.10.2022; що шкоди здоров`ю позивача завдано не було; що позивачем не обґрунтовано і не доведено в суді першої інстанції, що йому щодня необхідно було їздити в м. Волочиськ і це він робив виключно власним автомобілем.

Окрім того, відповідачка не погоджується із додатковим рішенням суду, адже позивач не надіслав заяви про ухвалення додаткового рішення та долучених доказів відповідачці; суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін у процесі, позбавивши ОСОБА_1 можливості в порядку частини 6 статті 137 ЦПК України висловити свої заперечення, а із врахуванням вимог статті 83 ЦПК України, докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу не підлягали врахуванню судом.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити, а заяву представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Клюка І.В., погоджується із висновками суду першої інстанції та просить в задоволені апеляційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення залишити без змін. Так, позивач посилається на те, що твердження відповідачки про його згоду з сумою страхової виплати є безпідставними, оскільки кошти було виплачені за мінусом коефіцієнту зносу, який страхові компанії не виплачують. Тому до страхової компанії питань жодних по відшкодуванню збитків і не було.

І після отримання висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження №044/22 стало відомо про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача перевищує його ж ринкову вартість, а тому проводити відновлювальний ремонт економічно недоцільно. Однак, відповідачка не бажаючи відшкодовувати збитки, не визнавала результати досліджень викладених у висновку №044/22 від 29.10.2022, тому з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження та визначення реальних збитків, позивач клопотав призначити саме судову експертизу. Тому твердження апелянтки про те, що позивач відмовився від висновку експерта та подав клопотання про призначення судової експертизи спотворює фактичні обставини справи та не відповідає дійсності.

Після отримання висновку судового експерта Хмельницького відділення КДІСЕ №1532/1533/23-26 від 16.10.2023 позивач зменшив позовні вимоги з урахуванням висновків судової експертизи, а тому порівнювати висновок експерта від 2023 року з транспортно-товарознавчим дослідженням від 2022 року, як це робить відповідачка у своїй апеляційній скарзі, є недоцільним.

Так, згідно висновку судового експерта №1532/1533/23-26 від 16.10.2023 ринкова вартість транспортного засобу позивача складає 258 076 грн 75 коп, вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складає 418 229 грн 91 коп, ринкова вартість пошкодженого автомобіля позивача на дату оцінки складає 60 980 грн 17 коп. Виходячи з наведеного вище судовий експерт і робить висновок про те, що у такому випадку відновлювати КТЗ за принципом внеску економічно недоцільно, а матеріальний збиток визначається рівним ринковій вартості.

Враховуючи той факт, що ПрАТ «УПСК» 27.12.2022 здійснило страхове відшкодування в сумі 84 544 грн 28 коп, з відповідачки підлягає до стягнення 112 552 грн 30 коп, виходячи з наступного розрахунку: 258 076 грн 75 коп (вартість транспортного засобу) - 60 980 грн 17 коп (вартість ТЗ після ДТП, який залишився у позивача) - 84 544 грн 28 коп (страхова виплата) = 112 552 грн 30 коп.

Також, ОСОБА_2 вказує, що заява про стягнення витрат на правову допомогу була подана відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, оскільки про намір стягувати витрати на правову допомогу було заявлено не тільки до початку чи закінчення судових дебатів, а й безпосередньо в самій позовній заяві, де орієнтовний розрахунок зазначався у розмірі 15000 грн. Таким чином, відповідачка мала можливість викласти свої заперечення відносно співмірності розміру таких витрат відразу ж після отримання позовної заяви. При чому розмір задоволених витрат фактично такий самий, як і орієнтовний заявлений у позовній заяві.

Справа розглядається в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають в повному обсязі вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, постановою Волочиського районного суду Хмельницької області у справі № 671/1595/22 від 27.10.2022, що набрала законної сили 08.11.2022 та є преюдиційною до цієї справи, встановлено, що 15.08.2022 о 17.00 год, гр. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «HYUNDAI» моделі «MATRIX» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі М-30 сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине», 202 км.+500 м., поблизу с. Лозова Волочиської ОТГ Хмельницького району Хмельницької області, не обрала безпечної дистанції та швидкості руху, не впоралась із керуванням та допустила зіткнення з автомобілем марки «CITROEN» моделі «GRAND С4 PICASSO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху.

Цієї постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (т.1 а.с.13).

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 6841 25.01.2022, автомобіль «CITROEN» моделі «GRAND С4 PICASSO», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (т.1 а.с.121).

ОСОБА_1 є власником автомобіля «HYUNDAI» моделі «MATRIX» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 6841 18.01.2019 (т.1 а.с.129).

На момент скоєння ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/1895801 від 17.01.2022. Строк дії поліса: з 18.01.2022 до 17.01.2023. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000,00 грн, а за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн, франшиза 0,00 грн. (т.1 а.с.127).

27.12.2022 ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу згідно акту № 040/037/022149/22/1 у сумі 84 544,28 грн, що підтверджується копією вказаного страхового акту та випискою про надходження коштів на рахунок позивача (т.1 а.с.106, 244).

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи №1532/1533/23-26 від 16.10.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля CITROEN C4 Grand Picasso, 1.6 HDi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 15.05.2022 за участю вказаного автомобіля, станом на дату оцінки, складає 258076,75 грн. Ринкова вартість пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля CITROEN C4 Grand Picasso, 1.6 HDi, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату оцінки складає 60980,17 грн (т.1 а.с. 178-218).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки проведеної страхової виплати в сумі 84 544,28 грн недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачкою шкоди, ОСОБА_2 вправі вимагати стягнення з ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 173 532,47 грн (258 076,75 грн 84 544,28 грн). І зважаючи на те, що пошкоджений транспортний засіб знаходиться у володінні позивача, правомірним є зменшення суми стягнення на суму вартості автомобіля «CITROEN» моделі «GRAND С4 PICASSO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після ДТП до 112552,30 грн (173532,47 грн 60980,17 грн).

Також, районний суд вважав, що визначена позивачем сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн є обґрунтованою, доведеною та відповідає вимогам розумності і справедливості.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Згідно з нормами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц (провадження №61-1819св17) суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі №6-691цс15: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);

- у справі №522/15636/16-ц: виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом №1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди").

Враховуючи викладене та встановлені судом обставини справи, апеляційний суд вважає, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 , як особи, винної у ДТП, різниця між вартістю матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, що мала місце 15.05.2022 та страховим лімітом за шкоду, заподіяну майну і ринковою вартістю пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача.

Такий висновок не суперечить висновкам, що сформульовані в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №344/3008/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18, від 16 лютого 2022 року у справі №709/370/20, від 21 вересня 2022 року у справі №486/716/20.

Зазначене районним судом враховано не було і суд першої інстанції при визначенні розміру майнової шкоди, що підлягає до стягнення із відповідачки, як винної у ДТП особи, прийшов до помилкового висновку про врахування саме виплаченої позивачу страхової виплати в розмірі 84544,28 грн, адже відповідно до описової частини висновку експерта за результатами проведення судової транспортно товарознавчої експертизи у цивільній справі №671/136/23 від 16.10.2023 №1532/1533/23-26 вартість відновлювального ремонту автомобіля «CITROEN» моделі «GRAND С4 PICASSO», реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (0,7), станом на дату пошкодження 15.08.2022 складає 197096,58 грн (т. 1 а.с. 181 -192), що перевищує ліміт страхової відповідальності страховика відповідачки ПрАТ «УПСК».

Отже, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України надані учасниками справи докази: ремонтні калькуляції №1895801_N, від 10.09.2022, аркуші перевірки даних №1895801_N від 10.09.2022, Акт огляду транспортного засобу від 22.08.2022 та фототаблиці, страховий акт №040/037/022149/22/1 від 21.12.2022, висновок експерта №1532/1533/23-26 від 16.10.2023, врахувавши дані витягу з ЄРДР від 15.08.2022, постанову про закриття кримінального провадження від 30.09.2022, постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 27.10.2022, апеляційний суд вважає, що з відповідачки, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 67096,58 грн (258076,75 грн (вартість матеріального збитку позивача) 60980,17 грн (ринкова вартість пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача, що залишився у останнього) 130000 грн (ліміт відповідальності страховика винної особи ПрАТ «УПСК»).

І з огляду на наведене, оскаржуване судове рішення від 04 січня 2024 року в частині вирішення позовної вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підлягає зміні щодо розміру такої шкоди.

Отже, такими, що частково заслуговують на увагу, є доводи апеляційної скарги про невідповідність оскаржуваного судового рішення в частині визначення розміру майнової шкоди, що підлягає до стягнення із відповідачки, вимогам матеріального та процесуального законодавства.

А аргументи апеляційної скарги про відсутність взагалі підстав для стягнення із ОСОБА_1 матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2 є припущеннями, а доказування відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на незаконність судового рішення в частині стягнення моральної шкоди, судова колегія вважає їх неспроможними.

Так, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною 3 цієї статті якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (роз`яснення, викладені в пункті 9 вказаної вище Постанови).

Аналізуючи зазначене, слід дійти висновку, що суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним, як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що ДТП, внаслідок якого заподіяна позивачу матеріальна та моральна шкода, сталося з вини відповідачки, врахувавши доведення позивачем усіх складових делікту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 30000 грн, врахувавши обставини справи (фактичного знищення внаслідок протиправних дій відповідачки автомобіля позивача; позбавлення позивача користування транспортним засобом, враховуючи щоденну необхідність доїзду останнього до роботи з с. Лозове в м. Волочиськ; порушення нормального ритму життя позивача та можливість забезпечувати свою сім`ю; відмова відповідачки від відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП, що мала місце 15.08.2022) та врахувавши вимоги розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на наведене, твердження відповідачки про не врахування судом першої інстанції тієї обставини, що моральна шкода підлягає до стягнення з страхової компанії, в даному випадку на законність судового рішення не впливає, адже положеннями статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV визначено, що, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди потерпілий мотивував знищенням його майна, що призвело до душевних хвилювань та вимагало додаткових зусиль і часу, вплинуло на особисті і сімейні стосунки.

Щодо оскаржуваного додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд зазначає, що не надіслання позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачці не є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви ОСОБА_2 просив, крім іншого, всі судові витрати покласти на відповідачку та зазначив, що витрати на правову допомогу складають орієнтовно 15000 грн, разом з цим подав до суду заяву про відшкодування судових витрат з копією договору про надання правничої (правової) допомоги від 04.01.2023 після ухвалення рішення суду у справі (т.1 а.с. 8, т.2 а.с. 9-10).

Як вбачається із матеріалів справи (т. 2 а.с. 16-17), судом першої інстанції у відповідності до вимог процесуального законодавства ОСОБА_1 та її представника було належним чином повідомлено 10.01.2024 про розгляд 19.01.2024 заяви ОСОБА_2 щодо ухвалення додаткового рішення, однак ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та в судове засідання, призначене на 19.01.2024, не з`явилася та своєї позиції щодо заяви ОСОБА_2 не висловила.

Колегія суддів, з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів надання адвокатом Клюкою І.В. позивачу ОСОБА_2 професійної правничої допомоги, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу адвокатом є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Разом з тим, оскільки підлягають до часткового задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 , тому оскаржуване додаткове рішення підлягає до зміни щодо суми витрат на оплату правничої допомоги, виходячи з наступного

Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційним судом встановлено, що 04.01.2023 між адвокатом Клюкою І.В. (далі - адвокат) та ОСОБА_2 (далі - клієнт) укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. розділу 1 Договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу (правову) допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором з питань пов`язаних з представництвом інтересів клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, поліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування з питань пов`язаних з ДТП в якій клієнт був учасником (потерпілим).

Згідно пункту 2.2 розділу 2 адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги: представництво інтересів клієнта в будь - яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, поліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; виконання інших дій, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Договору клієнт як особа, права і свободи якої захищає адвокат зобов`язується, зокрема, по завершенню розгляду справи по суті та винесення рішення судом першої інстанції, сплатити адвокату вартість послуг, визначених розділом 4 цього договору, на підставі виставленого рахунку шляхом безготівково переказу на рахунок адвоката.

Згідно розділу 4 Договору вартість правової допомоги за цим договором складає 10 000 грн, до цієї вартості входить підготовка матеріалів справи, подання запитів, написання позовної заяви, заяв, скарги та клопотань по суті. Крім того, клієнт сплачує на користь адвоката по 1300 грн за кожне судове засідання. До цієї вартості входять витрати на паливо та амортизаційні витрати транспортного засобу адвоката, а також оплата часу на дорогу адвоката з м. Хмельницького до м. Волочиськ.

З огляду на частину 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, заявлений розмір витрат на правову допомогу підлягає перерахунку, пропорційно задоволеним вимогам.

Отже, підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені останнім витрати на професійну правничу (правову) допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (68,1%) у розмірі 11236,50 грн (16500 грн * 68,1%).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи частину 1 статі 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (68,1%), підлягає до зменшення стягнутий з відповідачки на користь позивача судовий збір до 970,96 грн. та до 5207,85 грн витрати, пов`язані із залученням експерта. Також враховуючи пропорційність, із позивача підлягають до стягнення на користь відповідачки судові витрати, понесені останньою при подачі апеляційної скарги в розмірі 682,11 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2024 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди до 67096 (шістдесят сім тисяч дев`яносто шість) грн 58 коп, судового збору - до 970 (дев`ятсот сімдесят) грн 96 коп та витрат, пов`язаних із залученням експерта - до 5207 (п`ять тисяч двісті сім) грн 85 коп.

В решті рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат на оплату професійної правничої допомоги до 11236 (одинадцять тисяч двісті тридцять шість) грн 50 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_2 ) 682 (шістсот вісімдесят дві) грн 11 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай