Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2832/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2024 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Винара Л.В.
з участю секретаря Кострицької Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області в м. Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач ОСОБА_1 в особі представника позивача адвоката Кудіної М.Г. звернувся до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, щоз 14.02.2015 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Радовельської сільської ради Олевського району, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 2. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що стосунки між сторонами погіршились , що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у вересні 2018 року. Позивач зазначає, що він з відповідачкою не проживає однією сімєю, не веде спільного господарства, не підтримує шлюбні відносини як подружжя, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Між сторонами відсутні спори з приводу розподілу спільного майна та про утримання дитини, оскільки такі питання вирішено в позасудовому порядку. Враховуючи наявність неповнолітньої дитини та небажання відповідачки приймати участь в оформленні розірвання шлюбу позивач змушений звернутись із позовом до суду про його розірвання. На думку позивача, примирення між сторонами неможливе, у зв`язку з чим він просить не надавати строк на примирення.Позивач зазначає, що судові витрати складаються із витрат зі сплати судового збору у розмірі 1073,80 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Також, позивач просить судові витрати і витрати на правничу допомогу покласти на відповідачку та копію рішення про розірвання шлюбу надіслати на адресу виконавчого комітету Радовельської сільської ради Олевського району для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Винару Л.В.
На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація з Олевської міської ради Житомирської області стосовно зареєстрованого місця проживання відповідачки ОСОБА_2 .
Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 14.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження.
20.12.2023 року на запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація з КНП «Олевська ЦЛ» ОМР стосовно перебування відповідачки ОСОБА_2 на обліку з приводу вагітності.
07.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку.
В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Кудіна М.Г. не з`явились, від представника позивача до суду надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Також, просить судові витрати покласти на відповідачку.
Відповідачка у судові засідання 06.03.2024 та 04.04.2024 року на розгляд справи не з`явилась та не повідомила про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення на її адресу судових повісток, що стверджується матеріалами справи. Заяву про відкладення розгляду справи та відзив на позов відповідачка до суду не надала.
Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність сторін з дотриманням вимог, встановлених законом, враховуючи згоду представника позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. п. 1, 3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що сторони з 14 лютого 2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської за актовим записом № 2, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9).
Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5).
Позивачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в КНП «Олевська ЦЛ» Олевської міської ради, що стверджується інформацією КНП «Олевська ЦЛ» Олевської міської ради від 20.10.2023 року за № 2260/05-6 та медичною довідкою від 20.12.2023 року за № 176 (а.с. 29, 30).
Дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.110,112 СК України з яких слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.
Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, спільне життя у сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння, тому на даний час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та шлюбних відносин не підтримують. На даний час ні з боку позивача, ні з боку відповідачки спроб для примирення не було. Така поведінка створила обстановку при якій спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, а тому примирення між сторонами неможливе. Шлюбних відносин не підтримують, втратили почуття одне до одного, у зв`язку з чим сім`я розпалась остаточно. Позивач обдумав своє рішення і остаточно визначився із серйозністю своїх намірів щодо розірвання шлюбу.
Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Судом встановлено, що позивач скористався правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягав на розірванні шлюбу, відповідачка відносно розірвання шлюбу не заперечувала.
При цьому відповідачкою не подано у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування доводів позивача, викладених ним у позовній заяві.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивач не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається та збереження шлюбу суперечить інтересам однієї із сторін. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено.
Позивач, як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідачки понесені ним і документально підтверджені судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 12, 13).
Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, матеріалами справи не доведено, що розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката складає 5000, 00 грн., як зазначено у позовній заяві.
Тому, вимогу щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу на користь позивача, суд вважає безпідставною, оскільки позивачем та його представником не надано відповідних доказів на підтвердження наявності підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, у стягненні витрат на правничу допомогу позивачу слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 110, 112 СК України, ст.ст. 13, 81, 89, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити частково.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 14 лютого 2015 року виконавчим комітетом Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської за актовим записом № 2- розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені позивачем витрати на оплату судового збору за розгляд цивільної справи судом в розмірі 1073 грн. 60 коп.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 виданий 26.01.2009 року Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області, місце проживання: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 13.09.2019 року органом видачі № 1828, РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Л.В.Винар