Єдиний унікальний номер: 944/894/23
Провадження № 2/448/60/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повне)

15.01.2024 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Юрія БІЛОУСА,

за участю секретаря судового засідання Ірини РОМАНЧЕНКО,

сторони:

позивач: Національна академія внутрішніх справ,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 ,

про: стягнення заборгованості та 3 % річних від суми заборгованості,

за участю:

позивач - представник Національної академії внутрішніх справ, не з`явився (клопотання),

відповідач Дмитро ТЕРЕНДІЙ,

в с т а н о в и в:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

І. Стислий виклад обставин справи:

Національна академія внутрішніх справ (надалі НАВС) через свого представника Романенка О. звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що такі 07.02.2022 року уклали договір з громадянином ОСОБА_2 (надалі Відповідачем) про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ.

Стверджує, що договір укладено за заявою відповідача та на виконання вимог п.6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року за №261 (далі - Порядок відшкодування) та наказу МВС України від 17.07.2017 року за №593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року». Відповідно п.1.1. та п.3.3. Договору, відповідач зобов`язався протягом одного року з дня підписання Договору сплатити НАВС - 105 650,76 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Вказує, що згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, відповідач впродовж терміну дії Договору сплатив 1000,00 грн. Інших коштів, на виконання договору розстрочки, від відповідача на рахунок НАВС не надходило. Залишок заборгованості за Договором становить 104 650,76 грн.

Зазначає, що відповідач не сплатив коштів у передбачений п. 1.1. Договору строк, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Згідно п. 8 Порядку відшкодування та п. 4.1. Договору, у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до п. 6 Порядку відшкодування коштів здійснюється в судовому порядку. Так як відповідач не виконує своїх зобов`язань за Договором, ЦК України зобов`язує його відшкодувати НАВС витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі, а також 3 % річних та інфляційну складову від суми заборгованості.

З огляду на викладене, з урахуванням заборгованості відповідача а також розрахунку 3% річних від суми заборгованості та індексу інфляції за невиконання грошового зобов`язання за період з 07.02.2023 року до 15.02.2023 року, відповідач зобов`язаний сплатити на користь НАВС 104 728,17 грн., з яких: - 104 650,76 грн. сума заборгованості; - 77,41 грн. 3 % річних від несплаченої заборгованості, а також понесений судовий збір.

ІІ. Позиція учасників справи:

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим НАВС, була розподілена судді Білоусу Ю.Б.

Ухвалою суду від 24.05.2023 року відкрито провадження по справі, призначено таку до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року задоволено клопотання сторони відповідача про витребування доказів.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Національна академія внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом, основним завданням якого є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту».

Згідно матеріалів справи слідує, що між НАВС, та відповідачем ОСОБА_3 , укладено договір про підготовку фахівця у НАВС, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Відповідно до витягу з наказу №128о/с від 30.03.2021 року слідує, що ОСОБА_2 , звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

Таким чином, відповідно до порядку відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою КМУ від 12.04.2017 року №261, відповідач ОСОБА_2 , повинен відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Відповідно до договору про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ від 07 лютого 2022 року, укладеного між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_2 , останньому було надано розстрочку сплати суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі на суму 105650,76 грн., а ОСОБА_2 , зобов`язався сплатити заборгованість протягом одного року з дня підписання цього договору.

У відповідності до п.2.1 вищевказаного договору про розстрочення суми відшкодування особа погашає суму заборгованості не пізніше 20-го числа кожного місяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому укладено договір про розстрочення.

Згідно з п.4.2 вищевказаного договору про розстрочення суми відшкодування цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до повного погашення розстрочених сум заборгованості, за винятком випадків дострокового розірвання такого договору про розстрочення.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , від 07 лютого 2022 року останній вказав, що навчався в Національній академії внутрішніх справ з 2015 року по 2019 року, відрахований з НАВС за власним бажанням. Суму витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, яка становить 105 650,76, він визнає у повному обсязі та бажає сплатити її добровільно, але у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем сплатити всю суму одразу не має можливості. У цій заяві ОСОБА_2 , просив надати йому можливість сплачувати суму заборгованості частинами, зобов`язався погасити суму витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, - до 08 лютого 2023 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, заборгованість ОСОБА_2 складає: основна сума заборгованості за договором 104 650,76 грн., інфляційне збільшення 0,00 грн. та 3% річних 77,41 грн., а всього 104 728,17 грн.

Згідно із повідомленням начальника Відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної академії внутрішніх справ Сухомлина Д., громадянин ОСОБА_2 , частково відшкодував витрати, зокрема 1000 грн. таких, залишається не відшкодованою суму фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, в сумі 104 650,76 грн., а також 77.41 грн. трьох відсотків річних.

Частиною 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.5 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до п.1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 261 від 12.04.2017, цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі-контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі-поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

За змістом пунктів 2-4, 8 зазначеного Порядку витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. Відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до п.3 Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

У відповідності до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81);

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13);

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (стаття 82);

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76);

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;

У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи;

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем НАВС здійснено розрахунок витрат, який відповідає вищезазначеному Порядку відшкодування, чого також в судовому засіданні не заперечив відповідач

ОСОБА_4 матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення судового рішення відповідач ОСОБА_2 , добровільно сплатив Позивачу грошові кошти у вказаному розмірі.

Оскільки відповідачем ОСОБА_3 , не виконано належним чином грошових зобов`язань, передбачених умовами договору, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню 104 650,76 грн. заборгованості, пов`язаної з утриманням у навчальному закладі, а також 77,41 грн. трьох проценти річних від несплаченої заборгованості, нараховані за період з 07.02.2023 року до 15.02.2023 року як цивільно-правова відповідальність згідно ст.625 ЦК України, з розрахунком якої суд погоджується, що в загальному розмірі становить 104 728,17 грн.

Відповідно до статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову сторони Позивача, з наведених вище мотивів та підстав.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

V. Розподіл судових витрат:

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

НАВС сплатила судовий збір в розмірі 2684 гривні 00 копійок. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням №383 від 8 лютого 2023 року. Пред`явлений позов задоволений в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що на користь Позивача з Відповідача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 2684 гривні 00 копійок.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 , про: стягнення заборгованості та 3 % річних від суми заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Національної академії внутрішніх справ, місцезнаходження: м.Київ, площа Солом`янська, 1, Київської області (IBAN UA 1000175 в ДКС України, МФО:820172, ), - 104 728 (сто чотири тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 17 коп. заборгованості та 3% річних від суми заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Національної академії внутрішніх справ, місцезнаходження: м.Київ, площа Солом`янська, 1, Київської області (IBAN UA 1000175 в ДКС України, МФО:820172, ), судові витрати у вигляді судового збору - 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Повний текст судового рішення складеного 18 січня 2023 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Національна академія внутрішніх справ, місцезнаходження: м.Київ, площа Солом`янська, 1, Київської області, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

Суддя Юрій БІЛОУС