ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/407/24 Справа № 191/4157/21 Суддя у 1-й інстанції - Прижигалінська Т. В. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року у справі № 191/4157/21за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого клієнтам (фізичним особам) відкриваються поточні рахунки, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.

14.06.2018 відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники умов, тарифів, таблицю обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту у мобільному додатку, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості в сумі 50111,29 грн., що і складає залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 14 вересня 2021 року.

За таких обставин позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість у вказаному розмірі за договором про надання банківських послуг «Monobank» та судові витрати у справі.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, позивач - АТ «Універсал Банк» через свого представника звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції не було досліджено механізм отримання банківських послуг проекту monobank, а також процедур ознайомлення Споживача з Умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Також не враховано і того, що на момент підписання Анкети-заяви від 14 червня 2018 року Клієнт був належним чином ознайомлений з Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб та іншими документами, оскільки відповідач особисто повідомив про свою згоду з такими Умовами і правилами та відкриття рахунку, на підтвердження чого у мобільному додатку ним введено ОТР-пароль, який попередньо був надісланий на зазначений ним мобільний номер телефону, тобто відповідач пройшов особисто стадію верифікації у системі monobank, що свідчить про укладання ним кредитного договору у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Разом з цим, банк, в силу п.5 Розділу ІІ Умов і правил, встановлює кредитний ліміт та строк його дії згідно умов договору та додатку до нього, також має право на збільшення чи зменшення ліміту за власною ініціативою, а якщо у клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного платежу, банк має право самостійно збільшити кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта за договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно Тарифів.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, тобто не сплатив щомісячний мінімальний платіж, що відображено у розрахунку заборгованості та виписці про рух коштів по картці, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, яка сягнула понад 90 днів, що є істотним порушення умов договору та всі заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направляв повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та необхідність погасити суму заборгованості, однак відповідач не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, внаслідок чого кредит став у форму «на вимогу», що передбачає нарахування санкцій за порушення зобов`язань за кредитом, передбаченими Тарифами.

На думку апелянта, оскаржуване рішення суду не містить доказів та мотивів їх прийняття і відхилення, а застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, є помилковими, оскільки мають різний предмет, час виникнення спірних правовідносин та підстави їх виникнення, внаслідок чого апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року справа була витребувана з суду першої інстанції.

22 вересня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду, про що повідомлено сторони як поштою, так і на електронну адресу сторін.

Копії ухвал про відкриття провадження та призначення справи до розгляду сторонам направлялись засобами поштового зв`язку 11 жовтня 2023 року.

18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чеботарьова Т.С., надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банками, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, а другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

До укладання договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору та ця інформація повинна надаватись у письмовій формі із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності, що свідчить про виконання кредитодавцем вимог про надання споживачу інформації до укладення договору.

В даній справі відсутні підстави вважати, що позивач дотримався вимог, передбачених ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не повідомив відповідача про умови кредитування та не узгодив з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Зі змісту анкети- заяви вбачається, що відповідач своїм підписом підтвердив, що такий підпис є аналогом його власноручного підпису, а також визнав, що накладення електронного цифрового підпису має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом, а відсутність в матеріалах справи відповідного підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем в електронному вигляді Умов, Паспорту споживчого кредиту та Тарифів свідчить про відсутність підстав вважати, що саме з наданими до позову документами був ознайомлений відповідача, а отримання ОТР-паролю та його введення не підтверджує факту ознайомлення відповідача з Умовами і правилами, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту.

Позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, то внесені відповідачем кошти повинні були зараховуватись на погашення заборгованості по тілу кредиту, тому, враховуючи, що відповідач фактично повернув використані кошти в добровільному порядку, правових підстав для стягнення заборгованості заявленої позивачем у позові немає. Відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Із позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 50111,29 грн., тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Універсал Банк» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.

Проте, вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.06.2018 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк».

В Анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Анкета-заява разом Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із таким договором про надання банківських послуг, отримавши всі необхідні документи через мобільний додаток (п.п.2, 3, 5 анкети-заяви до договору про надання банківських послуг).

Згідно з наданим розрахунком заборгованості, позивачем нараховано відповідачу заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 14.06.2018 року в сумі 50111,29 грн. , яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

Згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не подано суду належних доказів погодження сторонами таких умов кредитного договору, як наведені в позові та в розрахунку заборгованості.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції Дніпровський апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається із частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається із частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі:

1) у паперовому вигляді;

2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України«Про електронні документи та електронний документообіг»;

3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

4) в порядку, передбаченому Законом України«Про електронну комерцію».

Приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети-заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається Банком.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 2 Анкети-заяви від 14.06.2018 року до Договору про надання банківських послуг передбачено, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого відповідач підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

Згідно з пунктом 6 вказаної Анкети заяви, відповідач просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналогу (у тому числі електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку.

Клієнт засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем.

В анкеті-заяві зазначено, що Клієнт просить відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказаному у мобільному додатку.

У справі, що переглядається, між позивачем та відповідачем було укладено електронний договір, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (із змінами) передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною 3 статті 11 вказаного вище Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Як вбачається із частини 6 статті 11 вказаного вище Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 1 статті 12 вказаного вище Закону передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до підпункту 5.16 пункту 5 розділу II Умов і правил, у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення Клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості Банк нараховує, а Клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із Тарифами, але не більше 50% від суми, одержаного Клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001 % річних.

Як вбачається із підпункту 5.19 вказаного вище розділу Умов і правил, у випадку, якщо істотне порушення Клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у пункті 5.18., Кредит стає у форму «на вимогу», а Банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою Мобільного додатку направляє Клієнту Вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення Вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф у розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,4% на місяць за кожен день прострочення виконання (а.с. 18).

Умови кредитного договору відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 14.09.2021 року він має заборгованість перед позивачем у розмірі 50111,29 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Як вбачається із висновків Верховного Суду, які містяться в у постанові від 08 липня 2020 року по справі № 464/4985/15-ц (провадження №61-43538cв18), твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги позивача обгрунтовані і підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг в розмірі 50111,29 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Як вбачається із частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено 2270,00 грн. судового збору (том № 1, а.с. 31), за подання апеляційної скарги сплачено 3405,00 грн. (том № 2, а.с. 42), а всього сплачено 5675,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 14.06.2018 року у розмірі 50111 (п`ятдесят тисяч сто одинадцять) грн. 29 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: О.Д.Канурна

Т.В.Космачевська

О.В. Халаджи