Номер провадження: 22-ц/813/2732/24
Справа № 523/8961/23
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поліщук Майї Іванівни на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14.09.2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить виділити належну йому частин домоволодіння в окремий об`єкт нерухомого майна та визнати за ним право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «А»: І поверх: 1-1 коридор, площею 8,8 кв. м., 1-2 кухня - студія, площею 25,9кв.м., 1-3 санвузол, площею 3,5 кв. м., 1-4 туалет, площею 1,5 кв. м., 1-5 житлова, площею 15,4 кв. м., 1-6 житлова, площею 11,9 кв. м.; ІІ поверх: 1-7 вітальня площею 26,9 кв. м., 1-8 житлова, площею 16,5кв.м., 1-9 жилова, площею 17,3 кв. м., 1-10 туалет, площею 2,6 кв. м., 1-11 ванна, площею 7,6 кв.м., загальною площею 137,9 кв.м., житловою площею 88,0 кв.м., літьної кухні літ «Г», навісу літ. «З», огорожі №2,3, мостіння ІІ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності. На теперішній час між співвласниками не досягнуто згоди щодо визначення, зміну розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі, що унеможливлює вчинення нотаріальних дії. Посилаючись на ст.ст.364, 370 ЦК України, позивач просить задовольнити його вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 14.09.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Поліщук Майя Іванівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі № 201/9898/19).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 05.03.2024 року на 15-00 годину не з`явилися, явку своїх представників з документами, які підтверджують їх повноваження згідно ст. 62 ЦПК України не забезпечили, про причини не явки не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин не участі сторін в судовому засіданні 05.03.2024 року о 15-00 г. судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, та наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі, визнання права власності, суд першої інстанції виходив з його безпідставності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками районного суду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується наступне.

ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 20.10.2005р., реєстровий номер 3090, належить 1/2 частка в праві спільної часткової власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 457 кв.м. (а.с.13-14).

Власниками інших частин є:

- ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/8 частці кожному, в праві спільної часткової власності на вказане домоволодіння, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 24.07.2009 року, реєстровий номер 4-7461;

- ОСОБА_2 1/4 частки, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 20.06.2006 року, реєстровий номер 3706.

Згідно з технічним паспортом на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташовані наступні житлові споруди: літ. «А», «Б», літня кухня літ. «Г», навіс літ. «З», огорожі №1,2,3,4,6, мостіння І, ІІ, ІІІ (а. с. 17-19).

Відповідно до проекту поділу об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 на три самостійних об`єкта, зокрема ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок літ. «А», загальною площею 137,9 кв.м., житловою площею 88,0 кв.м., літньої кухні літ «Г», навісу літ. «З», огорожі №2,3, мостіння ІІ (а.с. 16);

Висновком від 22.12.2022 року, складеного ТОВ «Інтех Проєкт» встановлена технічна можливість виділення в натурі ОСОБА_1 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А»: І поверх: 1-1 коридор, площею 8,8 кв. м., 1-2 кухня-студія, площею 25,9кв.м., 1-3 санвузол, площею 3,5 кв. м., 1-4 туалет, площею 1,5 кв. м., 1-5 житлова, площею 15,4 кв. м., 1-6 житлова, площею 11,9 кв. м.; ІІ поверх: 1-7 вітальня площею 26,9 кв. м., 1-8 житлова, площею 16,5кв.м., 1-9 житлова, площею 17,3 кв. м., 1-10 туалет, площею 2,6 кв. м., 1-11 ванна, площею 7,6 кв. м, загальною площею 137,9 кв. м., житловою площею 88,0кв.м., літньої кухні літ «Г», навісу літ. «З», огорожі №2,3, мостіння ІІ (а. с. 15) .

Відповідно до звіту ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку літ. «А»: І поверх: 1-1 коридор, площею 8,8 кв. м., 1-2 кухня-студія, площею 25,9кв.м., 1-3 санвузол, площею 3,5 кв. м., 1-4 туалет, площею 1,5 кв. м., 1-5 житлова, площею 15,4 кв. м., 1-6 житлова, площею 11,9 кв. м.; ІІ поверх: 1-7 вітальня площею 26,9 кв. м., 1-8 житлова, площею 16,5кв.м., 1-9 житлова, площею 17,3 кв. м., 1-10 туалет, площею 2,6 кв. м., 1-11 ванна, площею 7,6 кв. м ., загальною площею 137,9 кв. м., житловою площею 88,0кв.м., літньої кухні літ «Г», навісу літ. «З», огорожі №2,3, мостіння ІІ, станом на 14.04.2023 року становить 123 500,00 грн. (а.с. 09).

Колегія суддів виходить з такого.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини пов`язані із виділом в натурі частки спільної часткової власності врегульовано Цивільним кодексом України (далі ЦК України).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до ч. 1ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини, цього майна у власність, учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2007 року, затвердженою в Мінюсті України від 06.07.2007 року.

Так, згідно з пунктами 1.2. 2,12.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу га розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року, поділ об`єкта, нерухомого майна, виділ частки, на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 "Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них".

Відповідно до п. п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Таким чином, до компетенції суду відноситься вирішення питання про виділ частки будівлі в окремий об`єкт нерухомого майна.

Матеріалами справи підтверджується, що 1/2 частина домоволодіння, яка належить ОСОБА_1 має всі технічні можливості бути виділеною в окрему одиницю, тобто в самостійний об`єкт нерухомого майна.

У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що співвласники майна ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не заперечують проти виділення ОСОБА_1 в самостійний об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте вирішення даного спору у позасудовому порядку є неможливим, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не мають наміру на виділення в окрему одиницю належного їм на праві власності майна, а тому не бажають здійснити поділ шляхом укладення договору про поділ між чотирма співвласниками.

Інформаційним листом від 10.07.2023 року №229/01-16 приватний нотаріус Нікітюк О. повідомила ОСОБА_1 , що подані документи для підготовки і посвідчення договору про поділ домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 нею розглянуті. Оскільки для посвідчення договору про поділ домоволодіння не надані документи співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожному з яких належить по 1/8 частці вищевказаного домоволодіння на підставі договору дарування, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 24.07.2009 року, реєстровий № 4-7461, та відсутнє їх волевиявлення на укладення такого договору, ОСОБА_1 роз`яснено право звернутися до суду за захистом його прав та законних інтересів, в порядку згідно чинного законодавства України (а.с.52).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно зі ст. ст. 321, 317, 319 ЦК України право власності с непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися/розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суд зазначає, що технічна можливість виділення частки спільної часткової власності є підставою для припинення права спільної часткової власності на дану частку, а також підставою для визнання права власності позивача на виділену частку як окремий об`єкт нерухомості.

З огляду на викладене, виділ в натурі 1/2 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які належать позивачу, відповідно до Висновку технічної можливості виділу в натурі об`єкта нерухомого майна від 22.12.2022 №22-12-02с/2022, складеної ТОВ «ІНТЕХ ПРОЄКТ», з визнанням на даний об`єкт права власності, є можливим з урахуванням вимог нормативно-технічних актів та відповідає фактичному порядку користування сторонами нерухомим майном.

При цьому колегія суддів враховує наступне.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Відповідно до роз`яснень, наданим судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

З урахуванням викладених вище норм матеріального права, сталої та сформованої судової практики Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу.

Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Оскільки з встановлених у справі обставин не встановлено наявність самочинно збудованого майна у складі частки співвласника ОСОБА_1 , про виділ якого із спільного майна заявлені вимоги, а співвласники інших часток у спільній частковій власності ОСОБА_3 (1/8 частина) та ОСОБА_4 (1/8 частина) укладати договір про поділ житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 не бажають, що унеможливлює вирішення спору в позасудовому порядку, позовні вимоги про виділ 1/2 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Враховуючи наведене, підлягають задоволенню і вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на самостійний об`єкт нерухомого майна, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 137,9 кв. м., житловою площею 88, 0 кв.м.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поліщук Майї Іванівни задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі, визнання права власності задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належну йому частину домоволодіння в окремий об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 137,9 кв.м., житловою площею 88, 0 кв.м. та визнати за ОСОБА_1 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 137,9 кв.м., житловою площею 88, 0 кв.м.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 03.04.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова