Справа № 602/13/22
Провадження № 2/602/3/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2024 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Майхрук Н. М.

за участю представника позивача адвоката Чудопалова Ю. Ю., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Кноля П. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод,-

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод.

Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0829, площею 0, 1558 га. з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гриньківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області. Даний вид цільового призначення не передбачає право її власника чи користувача на спорудження, зокрема, кам`яно-металевої огорожі із житловими будівлями. Позивач встановив, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0829 ОСОБА_1 споруджено кам`яно-металеву огорожу з житловими будівлями. Зважаючи на вказане, 16.06.2020 року позивач звернувся до Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області із заявою щодо самовільного заняття, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0829 ОСОБА_1 . За результатами проведеної перевірки встановлено, що земельні ділянки приватної форми власності сільськогосподарського призначення площею 0.1558 га. за кадастровим номером :01:001:0828 та площею 0.1558 га. за кадастровим номером :01:001:0829 перебувають у власності позивача та встановлено, вказані ділянки самовільно зайняті частково ОСОБА_3 на площі 0.18 га. для вирощування сільськогосподарської продукції та частково на площі 0.026 га. ОСОБА_1 на земельній ділянці за кадастровим номером :01:001:0829, на якій розташована самочинна кам`яно-металева огорожа із житловою будівлею, чим порушено вимоги ст. 125-126 Земельного кодексу України та ст. 53-1 КУпАП. За результатами проведеної перевірки складено відповідний акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки, видано приписи для усунення виявленого порушення та направлено виклики для складання адміністративних протоколів за ст. 53-1 КУпАП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Однак, не зважаючи на це, споруджена ОСОБА_1 кам`яно-металева огорожа із житловими будівлями так і продовжує знаходитися на земельній ділянці за кадастровим номером :01:001:0829. Тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні ним земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0829 за адресою: Тернопільська область, Лановецький район, с/рада Гриньківська, шляхом знесення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво, а саме ОСОБА_1 , самочинно збудованої кам`яно-металевої огорожі із житловими будівлями за вказаною вище адресою.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні та представник позивача адвокат Чудопалов Ю.Ю. позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Кноль П. М. позовних вимог не визнали з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву, у відзиві зазначають, що згідно рішення виконавчого комітету Гриньківської сільської ради народних депутатів Лановецького району Тернопільської області № 13 від 13.04.1983 року на ОСОБА_1 переписано погосподарський номер з померлої ОСОБА_4 15.10.1989 року рішенням №45 виконавчого комітету Гриньківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на існуючій присадибній ділянці площею 0,25га., тобто у встановленому на цей час порядку він набув речове право на зазначену земельну ділянку з цільовим призначенням для громадської та житлової забудови. Надалі в 1989 році ОСОБА_1 було збудовано житловий будинок з надвірними господарськими будівлями ( АДРЕСА_1 ) та 25.07.2007 року зареєстровано право власності на нього. При формуванні земельної ділянки кадастровий номер 0:01:001:0829 (для ведення товарного сількогосподарського виробництва) з ОСОБА_1 , як суміжним землекористувачем межі не погоджувалися. Земельна ділянка виділена йому під громадську та житлову забудову не вилучалася, він від неї добровільно не відмовлявся, її цільове призначення не змінювалося, а від так на сьогоднішній день в силу п.5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18.12.1990, пункту 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року є її законним користувачем, а збудований на ній житловий будинок з надвірними будівлями не може вважатися самочинним будівництвом і відсутні підстави для його знесення, а тому просять відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову. Крім того, в даному випадку в першу чергу слід встановити, чи накладаються спірні земельні ділянки, що можливо лише на підставі судової експертизи, однак позивачем клопотання про проведення останньої не заявлялося.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд встановив наступні факти.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Управління з контролю за використанням та охороною земель № Я-188/0-422/6-20 від 13.07.2020 року, заяву ОСОБА_2 від 16.06.2020 року, щодо самовільного зайняття його земельних ділянок приватної форми власності за кадастровими номерами :01:001:0828 та :01:001:0829 с. Грибова Лановецького району Тернопільської області, розглянуто, за результатами чого повідомляють, що проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо самовільного зайняття земельних ділянок приватної форми власності за кадастровими номерами :01:001:0828 та :01:001:0829 с. Гриньківці Лановецького району, Тернопільської області. За результатами проведеної перевірки встановлено, що земельні ділянки приватної форми власності сільськогосподарського призначення площею 0.1558 га за кадастровим номером :01:001:0828 та площею 0.1558 га за кадастровим номером :01:001:0829 перебувають у власності

ОСОБА_2 . Встановлено, що вказані ділянки самовільно зайняті частково ОСОБА_3 на площі 0.18 га для вирощування сільськогосподарської продукції та частково на площі 0.026 га ОСОБА_1 на земельній ділянці за кадастровим номером :01:001:0829, на якій розташована самочинна кам`яно-металева огорожа із житловою будівлею. Чим порушено вимоги ст.. 125-126 Земельного кодексу України та ст.. 53-1 КУпАП. За результатами проведеної перевірки складено відповідний акт дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки, видано приписи для усунення виявленого порушення та направлено виклики для складання адміністративних протоколів за ст. 53-1 КУпАП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 серпня 2007 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий в с.Грибова Лановецького району Тернопільської області. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з: приватизованої земельної ділянки розміром 2,29 га. в межах згідно з планом, що розташована на території Гриньківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належало померлій ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯБ №814873, виданого Лановецькою районною державною адміністрацією 01 лютого 2006 року на підставі розпорядження голови Лановецької районної адміністрації від 07 вересня 2005 року №394 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №68. У Державному акті зазначено наступний опис зовнішніх меж земельної ділянки: А - землі загального користування, Б - землі гр. ОСОБА_6 , В - землі Гриньківської сільської ради, Г - землі гр. ОСОБА_7 Кадастровий номер земельної ділянки 1- :01:001:0238. А землі Гриньківської сільської ради, Б - землі гр. ОСОБА_7 , В - землі Гриньківської сільської ради, «Г» - землі гр. ОСОБА_8 Кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0828 (а.с.6).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138919850 від 24.09.2018 року, ОСОБА_2 є власником частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0829, площею 0,1558 га., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7).

Згідно копії рішення виконавчого комітету Гриньківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області № 13 від 13 квітня 1983 року, вирішено переписати по господарський номер з померлої ОСОБА_4 на ОСОБА_1 (а.с.41).

Згідно копії рішення виконавчого комітету Гриньківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області № 45 від 15 жовтня 1989 року, вирішено дозволити ОСОБА_1 , жителю с.Грибова будівництво житлового будинку на існуючій присадибній ділянці площею 0,25 га., яка знаходиться в с.Грибова Лози, межує з ОСОБА_9 ; ОСОБА_1 одержати у відділі архітектури і будівництва Лановецької РДА будівельний паспорт і проектну документацію на житловий будинок; попередити ОСОБА_1 , що будівництво житлового будинку можна розпочати після отримання будівельного паспорта, затвердженого у встановленому порядку (а.с.42).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Гриньківської сільської ради, та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15355711, виданого 25.07.2007 року Лановецьким бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.07.2007 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними господарськими будівлями загальною площею 206,90 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ).

Згідно копії виписки з погосподарської книги, виданої 17.03.2022 року Лановецькою міською радою Кременецького району Тернопільської області № 1916/10-05, номер об`єкта 567 за адресою Тернопільська область, Лановецький район, с.Грибова, в погосподарській книзі №8 за 1980-1982 роки відкритий на ОСОБА_4 . Користувачі будинку: ОСОБА_4 . Характеристика площі: рік забудови-1962 р., загальна площа будинку 30 м2, матеріали стін глина, покрівлі шифер. Земля, що знаходилася в особистому користуванні господарства 0,26 га (а.с.44).

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При вирішенні позову про захист порушених прав суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективним за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Частинами першою та другою статті 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Частинами першою, другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб, має бути наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж; а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж: визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

Формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (стаття 79-1 ЗК України).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частини третя, четверта статті 78-1 ЗК України).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України).

Частиною першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» яка кореспондується з положеннями статті 193 ЗК України , визначено поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта ), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).

Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Частинами другою, десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).

Отже, норми чинного законодавства чітко врегульовано процедуру державної реєстрації земельної ділянки, порядок внесення відомостей до державного земельного кадастру про земельну ділянку, порядок ведення Поземельної книги та підстави для її скасування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному

доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина, чи накладаються (перетинаються) земельна ділянка, що перебуває у користуванні позивача, та земельна ділянка, передана у власність відповідачу.

У такій категорії справ суд самостійно без застосування спеціальних знань не може зробити висновок, чи накладаються земельні ділянки сторін у справі, а отже, суд, керуючись положеннями цивільно-процесуального законодавства, для встановлення істинності у справі та з метою виконання завдань правосуддя, призначив по даній справі судову експертизу за клопотанням відповідача.

Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивача на земельну ділянку.

Однак, в зв`язку з несплатою відповідачем вартості експертизи, ухвала суду була повернута без виконання. Позивач клопотання про проведення відповідної експертизи суду не подавав.

Також позивач не надав суду жодних доказів про здійснення відповідачем самочинного будівництва. А також того, що дане будівництво здійснене саме на його земельній ділянці.

Так, у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в ч. 1 ст. 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети.

Згідно рішення виконавчого комітету Гриньківської сільської ради народних депутатів Лановецького району Тернопільської області № 13 від 13.04.1983 року на ОСОБА_1 переписано погосподарський номер з померлої ОСОБА_4

15.10.1989 року рішенням № 45 виконавчого комітету Гриньківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на існуючій присадибній ділянці площею 0,25 га., яка знаходиться с.Грибова Лози, тобто у встановленому на цей час порядку він набув речове право на зазначену земельну ділянку з цільовим призначенням - для громадської та житлової забудови.

Надалі в 1989 році ОСОБА_1 було збудовано будинок житловий з надвірними господарськими будівлями ( АДРЕСА_1 ) та 25.07.2007 року зареєстровано право власності на нього.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених

вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 211, 258, 263-265, 352 ЦПК України, ст. 328 ЦК України, ст. 158 ЗК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (місце проживання: с.Грибова Лановецької ОТГ Кременецького району Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: с.Грибова Лановецької ОТГ Кременецького району Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) про усунення перешкод відмовити.

Повний текст рішення суду буде складено 04 квітня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. В. Радосюк