Справа № 346/260/24
Провадження № 2/346/670/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді П`ятковського В.І.

секретаря Насадик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом адвоката Ломничука Юрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

З метою оформлення права на спадщину позивачка звернулася до приватного нотаріуса. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено й зв`язку із тим, що спірне будиноковолодіння відноситься до типу колгоспного двору, і частки членів колгоспного двору в ньому не виділені. Згідно довідки сільської ради головою колгоспного двору був дід позивачки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням суду від 15 листопада 2023 року встановлено факт родинних відносин між позивачкою та померлим ОСОБА_2 , а також встановлено, факт постійного проживання з ним на момент смерті.

Просить суд визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Ломничук подав суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву, про розгляд справи в її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви представників сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами».

З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР , а з 15.04.1991 року Закону України "Про власність" колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Власність колгоспного двору регулювалася ст.ст. 120 126 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, головою якого був дід позивачки ОСОБА_3 . 15 квітня 1994 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 голова колгоспного двору; син ОСОБА_2 член колгоспного двору (а.с. 18). Таким чином, кожному із них належить по 1/2 частці будинковолодіння.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору, та ще один член колгоспного двору, який набув право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/2 частині. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку.

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів № 76807 від 23 травня 2023 року право власності на спірне будинковолодіння зареєстровано за ОСОБА_3 , як головою колгоспного двору на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20 вересня 1990 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 112 від 23 травня 1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивачки ОСОБА_3 , про що 07 жовтня 1998 року складено відповідний актовий запис за № 180 (а.с. 17). Станом на день його смерті у спірному будинковолодінні був зареєстрований та проживав син ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що 05 вересня 2007 року складено відповідний актовий запис за № 32 та підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Станом на день його смерті у спірному будинковолодінні проживала без реєстрації ОСОБА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 листопада 2023 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також встановлено факт постійного проживання позивачки з спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12-15).

З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак оформити спадкові права не в змозі у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, що належить померлому, про що вказано нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , від 26 травня 2023 року, його загальна площа складає 42,0 кв.м., житлова 22,6 кв.м.

Згідно звіту про оцінку майна № SY231215-001 від 15 грудня 2023 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 90 468 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з того, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не взмозі оформити власність через відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Представник відповідача в поданій суду письмовій заяві не заперечив проти визнання права власності на будинковолодіння за позивачкою, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_4 право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 42,0 кв.м. житловою 22,6 кв.м. та господарські будівлі і споруди: сарай позначений літерою Б, криницю позначену № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: П`ятковський В. І.