КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2489/2024
Справа № 367/2291/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області, ухвалене у складі судді Мерзлого Л.В. в м. Ірпені 17 жовтня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В квітні 2023 року позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 10400 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 02 липня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 00520-07/2021, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.6 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті товариства - https://zecredit.com.ua. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) до укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

29 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 29122021, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» за плату передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 10400 грн., з яких 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5400 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок первісного кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29 грудня 2021 року, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 00520-07/2021 в розмірі 10400 грн., покладено на відповідача судові витрати в розмірі 2684 грн.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на надані позивачем докази перерахування кредитних коштів позичальнику та відсутність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними, що узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15-ц. За даних умов неможливо встановити достовірність видачі кредиту, розмір заборгованості та розмір внесених відповідачем платежів за кредитним договором.

Наводив зміст ст. 12, 81, 76, 95, 83 ЦПК України, ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зауважував, що позивачем було надано розрахунки заборгованості, підготовлені працівниками ТОВ «ФК «ЄАПБ», які містять лише розмір заборгованості, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. У даній справі на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності у відповідача заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ» мало можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких як суд першої, так і суд апеляційної інстанції був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором. Позивач є професійним учасником ринку надання банківських послуг, в зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справі тощо, з врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь споживача - слабшої сторони, яка не є фактично рівною в спірних правовідносинах, і аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 01 лютого 2023 року в справі № 199/7014/20.

Вказував, що посилання на наданий позивачем розрахунок заборгованості як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Вказував, що суд першої інстанції не звернув увагу на доводи відповідача стосовно відсутності підписів первісних кредиторів у витягах в реєстрах боржників. В матеріалах справи міститься витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року, який містить лише підпис представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», а підпис представника ТОВ «ФК «Інвеструм» відсутній. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Витяг з реєстру боржників не містить реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема відсутні підписи клієнта та відтиски печаток, що свідчить про ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження переходу прав вимоги до відповідача.

Зазначив, що стягнення відсотків, нарахованих після закінчення терміну дії кредитного договору, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18 та законодавства України. За договором про надання фінансового кредиту № 00520-07/21 від 02 липня 2021 року, сума заборгованості становить 10400 грн., з яких 5400 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору, кредит надається строком на 30 днів, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 2,50 % на добу, тип процентної ставки - фіксована. Отже, з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що за договором проценти можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам може складати 3750 грн. (5000/100 х 2,5 % х 30).

Вважав, що судом першої інстанції упереджено та неповно вивчено матеріали справи та помилково застосовано норми матеріального права, суд не брав до уваги всі твердження відповідача та проігнорував його посилання на правові висновки в аналогічних правовідносинах. Суд не намагався оцінити всі наявні в матеріалах справи докази, а припустився припущення.

Від позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вважаючи рішення законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу - безпідставною та необґрунтованою.

Наводив власні спростування доводів апеляційної скарги щодо перерахування коштів позичальнику та розрахунку заборгованості, вказуючи, що перерахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 за укладеним договором було здійснено безпосередньо оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банком-екваєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. У той же час, ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомляло, що не володіє та не може володіти доказами належності картки відповідачу та первинними документами бухгалтерського обліку, що підтверджують факт перерахування коштів зі сторони ТОВ «ФК «Інвеструм» ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту. Доступ до даних документів мають право отримати безпосередньо власник рахунку або суд, і представником позивача було вжито необхідних заходів щодо забезпечення реалізації свого права вимоги до відповідача за кредитним договором та отримання додаткових доказів. Однак рішення суду першої інстанції не містить відомостей про надходження, розгляд та задоволення даного клопотання.

Зазначав, що всі боржники мають добросовісно виконувати свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Щодо нарахування відсотків, пояснював, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а дата 31 липня 2021 року є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору, отже нарахування заборгованості здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до нього.

Посилався на правову позицію Верховного Суду в постанові від 04 червня 2020 року в справі № 910/1755/19 про те, що в зв`язку з заміною кредитора в зобов`язанні зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Щодо відступлення права вимоги, вказував, що ним долучалось до відповіді на відзив копію договору факторингу від 29 грудня 2021 року № 29122021, витяг з реєстру боржників від 29 грудня 2021 року як доказ передачі заборгованості ОСОБА_1 , копію платіжного доручення від 30 грудня 2021 року. Враховуючи, що дані документи містять інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, надано витяг з реєстру боржників, що містить лише дані відповідача, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів.

З метою повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи просив долучити до матеріалів справи копію акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 02 липня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту № 00520-07/2021, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 31 липня 2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 328,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,90 % на добу. З метою поглиблення довіри до товариства клієнту може бути запропонований індивідуальний промокод для зниження стандартної процентної ставки, яка становить 2,5 % на добу. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства - https://zecredit.com.ua. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 5 - 7).

Згідно графіку розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту, розраховано загальний розмір процентів за користування кредитом, який становить 1350 грн. за 30 днів (а. с. 8).

Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 11 серпня 2023 року, товариство як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція. Сайт торговця zecredit.com.ua, тип транзакції: видача, сума транзакції 5000 грн., дата і час проведення транзакції 02 липня 2021 року о 12:05:05, номер картки НОМЕР_1 (а. с. 95).

29 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 29122021, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників (додаток №1). Витяг з даного договору (окремі сторінки) знаходиться на а. с. 11 - 12. Згідно п. 1.2 договору, підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

На а. с. 13 знаходиться копія Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року, підписаного ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», частина інформації в якому прихована за допомогою технічних засобів, а саме загальна сума заборгованості боржників.

У непідписаному та не завіреному печатками обох сторін витязі з реєстру боржників до договору факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року зазначено як таке, що відступається, право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 00520-07/2021, заборгованість за основною сумою боргу 5000 грн., заборгованість за відсотками 5400 грн., всього 10400 грн. (а. с. 14).

Відповідно до складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02 липня 2021 року № 00520-07/2021 за період з 29 грудня 2021 року по 31 січня 2023 року, заборгованість відповідача становить 10400 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 5000 грн., а борг по відсоткам - 5400 грн. (а. с. 15).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надано новий доказ, а саме повний текст акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року, підписаного ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки позивачем не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання доказів та про приєднання нових доказів, за наведених обставин та згідно вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вказувало на те, що кредитні договори були укладені первісними кредиторами з ОСОБА_1 з використанням підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно були укладені кредитні договори з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» про надання кредитних коштів.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, і відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору не оскаржував.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив із того, що викладені в позові обставини підтверджуються копією договору про надання фінансового кредиту № 00520-07/2021 від 02 липня 2021 року, графіком розрахунків, копією договору факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року, актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року, витягом з реєстру боржників, інформаційною довідкою № 277/08 від 11 серпня 2023 року по договору про надання фінансового кредиту № 00520/07/2021 від 02 липня 2021 року, розрахунком заборгованості по договору про надання фінансового кредиту № 00520/07/2021 від 02 липня 2021 року, з чого суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в позові, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, докази, надані позивачем, є належними та достатніми, разом із тим, відповідачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу для відмови в позові.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом першої інстанції не враховано, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Судом першої інстанції не враховано, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договорами не містять даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.

З урахуванням того, що надані позивачем розрахунки суми боргу за кредитним договором не є зведеними документами, які не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках.

Розрахунки заборгованості, на які посилався позивач у позові і які досліджувалися судом першої інстанції, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що перерахування коштів на платіжну картку позичальника за укладеним електронним договором було здійснено безпосередньо операторам онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює перекази коштів у безготівковій формі, тому випадкові касові ордери на суму переказу не складаються, а виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим, а також що позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними договорами, не спростовують відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин та відхиляються апеляційним судом.

Оцінюючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено до суду клопотання про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк», який є банком-емітентом, що видав банківські картки, з метою повного з`ясування всіх обставин справи та надання суду первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак рішення суду не містить інформації щодо розгляду даного клопотання, апеляційний суд враховує, що відповідне клопотання було подано позивачем після відкриття провадження в справі та призначення справи до розгляду, тобто з порушенням строку, встановленого ст. 84 ЦПК України, та без обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем клопотання про витребування вказаних доказів також не заявлено.

Також апеляційний суд враховує та погоджується з доводами апеляційної скарги, що стягнення відсотків, нарахованих після закінчення терміну дії кредитного договору, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18 та законодавства України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 707/206/22 (провадження № 61-9369св22).

Дійсно, позивачем надано розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 00520-07/21 від 02 липня 2021 року, згідно якого сума заборгованості становить 10400 грн., з яких 5400 грн. сума заборгованості за відсотками.

Водночас, відповідно до п. 1.2, 1.3 договору, кредит надається строком на 30 днів, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 2,50 % на добу, тип процентної ставки - фіксована. Отже, наведене дає підстави для висновку, що за договором № 00520-07/21 від 02 липня 2021 року проценти можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам може складати 1350 грн. (5000/100 х 0,9 % х 30), що узгоджується з графіком розрахунків та орієнтовною сукупною вартістю кредиту (а. с. 8).

Доводи відзиву на апеляційну скаргу, що позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, а всі нарахування за порушення кредитних зобов`язань здійснювались виключно первісним позикодавцем, даних обставин не спростовують, не виправдовують нарахування процентів за користування коштів поза строком користування кредитом, що є неправомірним, та відхиляються апеляційним судом.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Вважаючи, що право вимоги до відповідача належить позивачу, суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки прав вимоги, а, відтак, і права вимоги позивача до відповідача.

Зазначені обставини помилково вважав встановленими суд першої інстанції.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, наданим ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_2 та звернуто увагу, що позивач в якості доказів надав лише окремі аркуші договору факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року, укладеного ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм».

Копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд першої інстанції не мав приймати їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні ст. 77 - 79 ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 29122021 від 29 грудня 2021 року не підписано та не завірено печатками другої сторони. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу, що відомості щодо інших боржників були приховані позивачем за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних, вказані обставини не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

Зазначені аргументи викладені відповідачем у процесуальних заявах, які надавалися до суду першої інстанції, проте суд, всупереч п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, мотивовану оцінку кожного аргументу не надав, а узагальнено констатував про недоведення відповідачем обставин, на які він посилається як на підставу відмову в позові.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, а також переходу прав вимоги до відповідача, матеріали справи не містять, а відтак позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено судом першої інстанції безпідставно, оскільки є недоведеним та необґрунтованим.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки відповідача було звільнено від сплати за подання апеляційної скарги ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року при відкритті апеляційного провадження, стягує з позивача в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (м. Київ вул. Симона Петлюри 30 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 4026 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.