ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 квітня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3631/23

Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/356/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2023 року (повний текст рішення складено 08.12.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,-

У С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

- припинити стягнення з нього на користь відповідача щомісяця починаючи з 10 грудня 2021 року аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- припинити стягнення з нього на користь відповідача щомісяця починаючи з 24 лютого 2022 року аліментів на дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно із наказом Прилуцького міськрайонного суду 13.02.2018 з нього на користь відповідача стягуються щомісяця починаючи з 09.01.2018 аліменти на дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

Позивач зазначав, що дочка ОСОБА_6 починаючи з 10 грудня 2021 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні та забезпеченні. Інші троє дітей з початку 2022 року не проживають з матір`ю, ймовірно перебувають за межами України з третіми особами, куди вивезені без його згоди, їх місце перебування наразі не відоме.

Наголошував, що нарахування аліментів за період, коли дитина не проживає з отримувачем аліментів, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.12.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.12.2023 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвалене судом першої інстанції рішення суперечить сформованій судовій практиці, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц, від 03.02.2021 у справі 520/21069/18, від 29.06.2022 у справі 596/826/21-ц.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення районного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів доводів щодо зміни матеріального або сімейного стану його або відповідача, доводи позовної заяви не обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Однак таких висновків районний суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 10 ЦПК України при розгляді справи суд керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Так, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:

1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частини перша та друга статті 274 ЦПК України).

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт перший частини четвертої статті 274 ЦПК України).

При цьому законодавцем визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

У справі, що переглядається, предметом спору є припинення стягнення аліментів на дітей.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 40).

Усупереч вищенаведеним процесуальним нормам, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спір у справі виник із сімейних відносин та не стосувався стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а тому ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на імперативні приписи пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК зазначені порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.10.2017 розірвано (а.с. 13).

Від шлюбу сторони мають дітей:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13 зворот);

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12 зворот);

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с 14);

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12).

Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.02.2018 (справа № 742/66/18) стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

Мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 132).

Зазначений судовий наказ перебуває на виконанні у Турківському ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 26, 27).

Як вбачається з листа Управління соціального захисту населення Прилуцької РДА Чернігівської області №05-21/949 від 31.03.2023 ОСОБА_2 призначалася допомога відповідно до довідок (№ 428 від 02.08.2021; № 77 від 28.01.2022; № 392 від 18.08.2022) про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, в яких було зазначено, що діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утримані, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 20-21).

У довідках УСЗН Прилуцької РДА від 23.03.2023 зазначено, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в ОСОБА_8 та отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, а саме: з січня 2021 року до грудень 2021 року (включно) (а.с. 21 зворот); з січня 2022 року до грудень 2022 року (включно) (а.с. 22); у січні 2023 року (а.с. 22 зворот).

У провадженні СВ Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000691 від 20.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, за заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_1 з приводу вчинення кримінального правопорушення, вчиненого у змові уповноваженими/фізичними особами, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стосовно організації незаконного переправлення неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 через кордон Держави Україна та незаконне позбавлення волі та викрадення неповнолітніх дітей, де ОСОБА_1 визнано потерпілим (а.с. 15, 19).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1).

У ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм СК України та правових позицій Верховного Суду, саме ОСОБА_1 як позивач та особа, яка стверджує про наявність підстав для припинення стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог проживання та перебування на його утриманні дочки ОСОБА_6 з ІНФОРМАЦІЯ_7 та непроживання дітей ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 з відповідачкою.

На виконання вимог ст. 12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, позивачем в розпорядження суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав та обставин позовних вимог не надано.

Так, колегія суддів критично відноситься до наданої позивачем копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 63 від 11.01.2023 (а.с 11, 120), з огляду на те, що вона нечитабельна, водночас вона не може бути сприйнята як доказ проживання ОСОБА_6 з позивачем з огляду на наявні у матеріалах справи інформацію та довідки УСЗН Прилуцької РДА від 23.03.2023 про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на чотирьох дітей, в тому числі і ОСОБА_6 , з січня 2021 року по січень 2023 року (по дату звернення за інформацією (а.с. 20 22 зворот).

Перебування у провадженні СВ Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000691 від 20.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, за заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_1 з приводу вчинення кримінального правопорушення уповноваженими/фізичними особами, а саме ОСОБА_18 та ОСОБА_19 стосовно організації незаконного переправлення неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 через кордон Держави Україна та незаконне позбавлення волі та викрадення неповнолітніх дітей, не свідчить про непроживання дітей з матір`ю та не є підставою для припинення стягнення аліментів з відповідача.

Зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити за їх недоведеністю.

Не є слушним посилання позивача в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 04.09.2019 в справі № 711/8561/16-ц, від 03.02.2021 у справі 520/21069/18, від 29.06.2022 у справі 596/826/21-ц, від 29.06.2022 у справі № 596/826/21-ц, оскільки фактичні обставини у вказаних справах та справі, що наразі переглядається, не є тотожними.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.12.2023 скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 3 п. 7, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2023 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко