Справа № 216/4391/21
провадження №2/216/208/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Бутенко М.В.,
секретаря судового засідання Кравець А.С.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій сторін:
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом (а.с. 2-5), в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,6 кв.м.
Позовні вимоги мотивує тим, що вона з дозволу відповідача у 1996 році почала проживати у квартирі АДРЕСА_1 , а у вересні 1996 року зареєструвалась за вказаною адресою. Згодом з дозволу відповідача за вказаною адресою зареєструвались діти позивача. З реєстрації позивача та членів її сім`ї у квартирі відповідач за вказаною адресою не з`являлася вимоги про виселення не заявляла, участі в утриманні не здійснювала, бо мала інше місце постійного проживання. У 2000 році зв`язок між позивачем та відповідачем припинився і більше не відновлювався. Позивач більше двадцяти років займається утриманням квартири, сплачує вартість комунальних послуг та інші витрати пов`язані із утриманням даної квартири, відкрито користується нею та підтримує її у належному стані. Протягом всього часу проживання позивача у квартирі жодних майнових претензій від третіх осіб, власника або її можливих спадкоємців не надходили. Зазначає, що володіння цією квартирою є добросовісним та відкритим, оскільки вона завжди заявляла про свої права, як власниці, та укладала договори на оплату житлово- комунальних послуг і оплачувала їх. Про безперервність володіння нею цією квартирою свідчить той факт, що вона одноособово володіє квартирою 28 років, тому є всі підстави для визнання за нею права власності на вказану вище квартиру за набувальною давністю.
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
21.12.2021 року на виконання ухвали суду від 26.10.2021 року стосовно витребування архівної довідки на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру за вищевказаною адресою зареєстроване в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.03.1992 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1035 (а.с. 80).
Ухвалою суду від 22 грудня 2021 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 82).
Ухвалою суду від 31.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила, не надала суду жодної заяви або клопотання. Разом з цим, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач був викликаний неодноразово в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, тому, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
У дані справі судом встановлено, що відповідач по справі - ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 02.03.1992 року.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 279390668 від 13.10.2021 року у справі № 216/4391/21 за запитом суду, відомості про право власність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с.77).
Відповідно до архівної довідки з КП «Криворізьке БТІ ДОР» № 1142 від 18.11.2021 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 року зареєстроване в КП «Криворізьке РБТІ «ДОР» на ім`я: ОСОБА_3 (російською мовою) на підставі договору купівлі - продажу посвідченого 02.03.1992 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1035 (а.с. 80).
Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 з дозволу відповідачки ОСОБА_2 почала проживати у квартирі АДРЕСА_1 з 1996 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою № 5 від 27.01.2021 року про зареєстрованих, видана Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою, відміткою у паспорті та актом від 02.02.2021 року про підтвердження факту постійного проживання позивача у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 7-11).
Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивачка з 20.09.1996 року зареєстрована та фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Крім того, за вказаною адресою було здійснено реєстрацію членів сім`ї позивача, що вбачається також з довідки про зареєстрованих № 5 від 27.01.2021 року, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково - інформаційною службою (а.с. 10).
Позивачкою ОСОБА_1 був виготовлений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до якого двокімнатна квартира загальною площею 476 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., що розташована на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку (а.с. 64-68 копія технічного паспорту).
Згідно доводів позивача викладених в позові, вона добросовісно, безперервно та відкрито володіє та користується квартирою, в якій проживає, доглядає за квартирою, несе витрати з її утримання, здійснює поточні та капітальні ремонти, оплачує комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с. 12-63). Натомість, власник спірного майна цим майном не цікавиться, витрат з його утримання не несе.
Отже, суд відмічає, що предметом спору у даній справі є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із тим, що позивачка ОСОБА_1 вважає, що оскільки вона добросовісно заволоділа зазначеною вище квартирою і продовжує відкрито і безперервно володіти нею вже понад 28 років, тому набула права власності на цю квартиру за набувальною давністю.
ІV. Оцінка суду:
Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить такого висновку.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 344 Цивільного кодексу України передбачено набуття права власності за набувальною давністю. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч. 1 ст. 344 ЦК України).
Пункт 9 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
Отже, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на час реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , знала, що дана квартира належала на праві власності ОСОБА_2 , тому саме з дозволу останньої було здійснено реєстрацію позивача та членів її сім`ї у зазначеній квартирі. На даний час квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , згідно відомостей з Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відсутній актовий запис про смерть на ОСОБА_2 (а.с. 76).
Отже, позивачці ОСОБА_1 на момент реєстрації у квартирі, тобто на момент початку перебігу строку набувальної давності, було відомо про те, що власником даної квартири є інша особа, а тому вона знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на це майно.
Суд звертає увагу, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Оскільки позивачці ОСОБА_1 достовірно весь час користування і володіння вищезазначеною квартирою було відомо, що дана квартира належить ОСОБА_2 , на праві власності, а тому позивачка не є добросовісним набувачем.
І хоча стороною позивачки письмовими доказами підтверджено відкритість і безперервність користування цією квартирою, однак враховуючи те, що немає однієї із обов`язкових умов набуття права власності за набувальною давністю - добросовісність, тому за позивачкою не можна визнати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Враховуючи викладене вище, встановивши відсутність у позивачки ОСОБА_1 підстав для набуття права власності за набувальною давністю на квартиру, суд приходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю такого.
На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 344, 382 ЦК України, п. 9 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та керуючись ст. 2, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , анкетні дані відсутні, ІПН невідомо, місце проживання та місце знаходження не відомо.

Суддя: М.В. Бутенко