ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Цвик А.К.,

заявника ОСОБА_1

представника скаржника: Будової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Фастів цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у рамках виконавчого провадження №14919778, стягувач: ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року скаржник ОСОБА_1 звернувся Фастівського міськрайонного суду Київської області з скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у рамках виконавчого провадження №14919778, стягувач: ОСОБА_2 , у якій просив визнати неправомірним та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 14.12.2023 року.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що з метою виконання виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області №2-1578 від 25.10.2006 року про стягнення аліментів на утримання дитини, державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 14.12.2023 року. ОСОБА_1 є працівником поліції та перебуває на посаді старшого інспектора ВРПП РУП ГУНП в Київській області та відповідно до наказу Фастівського РУП ГУНП в Київській області від 19.01.2023 року №57 за ним закріплений службовий транспортний засіб. Відповідно, під час несення служби, виконуючи свої функціональні обов`язки, скаржник керує транспортним засобом. У зв`язку з цим, оскаржувана постанова від 14.12.2023 року підлягає скасуванню.

У відзиві на скаргу головний державний виконавець Савчук К.П. вказав, що станом на момент досягнення дитиною повноліття, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість боржника зі сплати аліментів складала 323 653,77 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості, розмір якої перевищує суму платежів за чотири місяці, 14.12.2023 року винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Проте, у зв`язку з тим, що встановлення такого обмеження у праві керування транспортними засобами, може позбавити боржника основного джерела доходу та засобу для існування, ця постанова не направлялась до Національної поліції України для виконання. Тому, просив суд відмовити у задоволенні даної скарги.

У судовому засіданні заявник та його представник вимоги скарги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник стягувача та державний виконавець у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутністю осіб, що не з`явились.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 20.12.2023 року призначено судове засідання з розгляду скарги та витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №14919778, які надійшли на адресу суду 08.01.2024 року.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, дійшов до наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено в судовому засіданні, 25.10.2006 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист №2-1578, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 20.09.2006 року.

Так, з 17.09.2009 року виконавче провадження №14919778 з виконання виконавчого листа №2-1578 виданого 26.10.2006 року перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 01.02.2023 року, станом на момент досягнення дитиною повноліття, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість боржника зі сплати аліментів складала 323 653,77 грн.

14 грудня 2023 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком Костянтином Петровичем у рамках виконавчого провадження №14919778, відкритого на підставі виконавчого листа №2-1578, винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У відповідності до п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови , зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Також у ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Таким чином, зважаючи на існування суми боргу зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1578 було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 14.12.2023 року.

Проте, як передбачено п. 1 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Так, згідно довідки Фастівського РУП ГУ НП в Київській області від 19.12.2023 року №14456/109/1700/00-23, відповідно до наказу №57 від 19.01.2023 року за ОСОБА_1 , інспектором відділу реагування патрульної поліції, закріплений службовий транспортний засіб та під час несення служби по забезпеченню публічної безпеки та порядку на закріпленій території виконує функціональні обов`язки, керуючи транспортним засобом.

Як вказував державний виконавець у відзиві, оскаржувана постанова від 14.12.2023 року не направлялась до Національної поліції України для виконання.

Варто зазначити, що за умовами ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскаржувана постанова від 14.12.2023 року підлягає виконанню відповідним органом після розгляду даної справи, якщо судом не буде скасовано дану постанову. Не направлення її виконавцем до виконання станом на час розгляду справи не свідчить про відсутність порушень прав скаржника, з огляду на те, що державний виконавець не позбавлений можливості її направлення у майбутньому, якщо судом не буде її скасовано.

За змістом ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На відміну від обмеження у виїзді за межі України, процедура якого у подібних правовідносинах визначена також і в ст.441 ЦПК України, ні ЦПК України, ні Законом України «Про виконавче провадження» не передбачається процедури скасування обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, і не відносить вирішення даного питання ні до повноважень державного виконавця, яким вжито даний обмежувальний захід до боржника, ні до повноважень суду (за аналогією з вирішенням питань щодо скасування обмеження права виїзду за межі України). Тому, єдиним способом захисту прав боржником у даному випадку є оскарження дій (рішень) державного виконавця в порядку, передбаченому статтею 450 ЦПК України, і застосування аналогічних положень процесуального закону у подібних правовідносинах, визначених в статті 441 ЦПК України.

Оскільки встановлено наявність підстави, передбаченої в п. 1 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що перешкоджає застосуванню даного виду обмеження боржника (у керуванні транспортними засобами), і враховуючи, що дана обставина вже існувала станом на день прийняття державним виконавцем оскаржуваного рішення (постанови), то це є підставою для скасування вказаної постанови як такої, що порушує права сторони у виконавчому провадженні, і у даному випадку поновити дане порушене право можливо виключно у спосіб скасування вказаної постанови в порядку, передбаченому статтею 451 ЦПК України з застосуванням аналогічних положень статті 441 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у рамках виконавчого провадження №14919778, стягувач: ОСОБА_2 , - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича від 14.12.2023 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у рамках виконавчого провадження №14919778 про примусовому виконанні виконавчого листа №2-1578.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: Н.А. Осаулова

Повний текст ухвали суду виготовлено 16.01.2024 року.