Справа № 333/9621/23
Провадження № 2/333/1279/24
26 лютого 2024 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Михайлової А.В., за участю секретаря судового засідання Панченко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовною заявою Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відібрання малолітніх дітей без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,
30.10.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування в інтересах дітей - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить суд відібрати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав; відібрати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав; відібрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у батьків - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення їх батьківських прав. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь будь-якої особи, яка буде здійснювати опіку/піклування, аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття; стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь будь-якої особи, яка буде здійснювати опіку/піклування, аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.
26.02.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшов висновок про доцільність відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.
В судове засідання представник позивача не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. З заявою про розгляд справи за їх відсутності відповідачі до суду не зверталися.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.05.2012 року, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_1 , матір`ю якої є ОСОБА_4 , актовий запис № 30, виданого Виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.12.2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_2 , матір`ю якої є ОСОБА_4 , актовий запис № 274, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18.08.2020 року, ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_3 , батькамим якого є: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_4 , актовий запис № 179, виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.10.2023 року проведено обстеження умов проживання дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно акту обстеження за вказаною адресою проживають ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком малолітнього ОСОБА_6 . Під час відвідування родини за місцем проживання з`ясовано, що умови проживання родини незадовільні. Подвір`я поросло бур`яном та завалене сміттям. Будинок захаращений сміттям та мотлохом. Валяються пусті пляшки від алкогольних напоїв, в будинку холодно та брудно, сморід, відсутня придатна для споживання їжа. Діти перебували в брудному одязі, занедбані, голодні, мали хворобливий вигляд. На час відвідин в помешканні перебували батьки дітей та сторонні особи в стані алкогольного сп`яніння, поводили себе агресивно. На запитання щодо стану здоровя дітей мати заявила, що її діти здорові і не потребують консультації лікарів. Також повідомила, що ОСОБА_7 числиться ученицею Матвіївського інтернату, однак заняття не відвідує, оскільки відсутні засоби доступу до інтернету.
Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 20.10.2023 р. № 381р «Про негайне відібрання дітей у батьків» дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрано у матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відібрано у батьків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 06.11.2023 р. № 402р «Про негайне відібрання дитини у матері» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відібрано у матері ОСОБА_4 та влаштовано до КНП «МДЛ №5» ЗМР.
Відповідно до висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №198/01/37/19.02 від 20.02.2024 р. остання вважає за доцільне відібрати дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у батьків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та ін., що свідчить про свідоме нехтування батьками своїми обов`язками.
Суд вважає за необхідне зазначити, що всі міжнародно-правові акти щодо прав дитини будуються за принципом першочергового врахування інтересів дитини.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитина для повної гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.
Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Відповідно до ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України№3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
Відповідно до пунктів 2-5 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Тобто у матері, батька за рішенням суду можуть бути відібрані діти, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, жорстоко поводяться з дітьми, є хронічними алкоголіками або наркоманами, експлуатують дітей, примушують жебракувати.
Відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.
Як зазначено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
В судовому засіданні було встановлено, що наведені позивачем факти невиконання батьківських обов`язків відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 знайшли своє об`єктивне підтвердження.
Таким чином, у відповідачів буде час та можливість проаналізувати свою поведінку стосовно дітей, змінити свій спосіб життя і стати гідними батьківства особами.
Крім того, відповідно до п.4 ст.170 Сімейного Кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на утримання дитини.
У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язок є особистим, а не солідарним.
Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доказів добровільного виконання відповідачами обов`язку утримувати дітей не надано і з матеріалів справи цього не вбачається.
Не надано доказів наявності у відповідачів інвалідності, їх непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ними обов`язку утримувати дітей, у т.ч. у визначеному розмірі.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів аліментів у розмірі не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення нею повноліття.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати покладаються на відповідачів.
У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути в дохід держави судовий збір за пред`явлені немайнові та майнові вимоги в сумі по 2684,00 гривень з кожного.
Керуючись ст. ст. 19, 164, 166, 170 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, ст. 141, ст. ст. 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,
Позовну заяву Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відібрання малолітніх дітей без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,- задовольнити.
Відібрати малолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав.
Відібрати малолітню дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав;
Відібрати малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у батьків - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення їх батьківських прав.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь будь-якої особи, яка буде здійснювати опіку/піклування, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку і до досягнення нею повноліття.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь будь-якої особи, яка буде здійснювати опіку/піклування, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку і до досягнення нею повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 2684 гривні 00 копійок з кожного.
Рішення суду в частині стягнення аліментів, в межах місячного платежу, підлягає негайному виконанню.

Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова