У Х В А Л А

"16" січня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/16415/23

провадження № 2/755/1557/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року вищевказану позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року скасовано та справу направлено суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - роз`єднано в самостійні провадження. Виділено в самостійне провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, залишивши номер справи 755/16415/23 (Провадження № 2/755/1557/24).

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви на предмет дотримання позивачем цивільного процесуального законодавства під час звернення з даним позовом до суду, суддя дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Разом з тим, судом встановлено порушення позивачем правил підсудності звернення з даним позовом до суду України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, цей Закон застосовується, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору (ч. 1 ст. 3 Закон України «Про міжнародне приватне право»).

За змістом частини другої статті 3 ЦПК правила про підсудність, передбачені в міжнародних договорах, мають пріоритет перед нормами внутрішнього права.

На сьогоднішній день питання підсудності регулюється ст. 497 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» перелічені випадки, коли суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом.

Так пункт 4 вказаної статті закріплює, що однією з підстав для прийняття справи в провадження українськими судами є проживання позивача в Україні у справах про сплату аліментів або встановлення батьківства.

Разом з тим, законодавець не розширив цю норму випадками, коли йдеться про позбавлення батьківських прав, що, відповідно виключає право звернення позивача з вимогами про позбавлення батьківських прав громадянина іншої держави за місцем свого зареєстрованого проживання.

Підсумовуючи вищевикладене, право позивача - громадянина України на звернення до українського суду з позовом про позбавлення батьківських прав того з батьків, який є громадянином іноземної держави, залежить від наявності в останнього постійного місця проживання на території України, тому позивачу слід зібрати необхідні докази, які будуть підтверджувати факт, що відповідач має в України постійне місце проживання. Такими доказами можуть слугувати відповіді від відповідних державних органів.

Якщо ж іноземець мав постійне місце проживання на території України, яке буде відоме позивачу, але на момент звернення з позовом до суду буде відсутня інформація чи збереглося таке місце проживання за відповідачем - іноземцем, тоді позивач може звертатись до українського суду відповідно до правил ч.1 ст. 27 та ч.9, 10 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, тобто за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача в Україні, але разом з тим, необхідно надати докази, які будуть підтверджувати, що відповідач дійсно був зареєстрований за адресою вказаною в позовній заяві про позбавлення батьківських прав.

Як убачається із змісту позовної заяви, позивач, яка проживає на території України, звернулась з позовом про позбавлення батьківських прав громадянина Французької Республіки, який фактично проживає у Французькій Республіці, що відповідно до п. 4 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» виключає право Дніпровського районного суду м. Києва приймати до свого провадження спір про позбавлення батьківських громадянина іншої держави.

При цьому слід урахувати, що правовідносини про визнання батьківства особи та правовідносини про позбавлення батьківських прав - не є тотожними правовідносинами.

Пункт 4 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» закріплює, що однією з підстав для прийняття справи з іноземним елементом в провадження українськими судами є проживання позивача в Україні у справах про сплату аліментів або встановлення батьківства, тобто до такого переліку не входять правовідносини з позбавлення батьківських прав громадянина іншої держави, - що не спростовано постановою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року, прийнятою у даному провадженні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 185, 258-261, 353, Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення позивачу даної ухвали суду.

Суддя: В.І. Галаган