ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/963/24 Справа № 216/3331/22 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривий ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/3331/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Кузнецова Р.О., -

ВСТАНОВИВ:

У вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначив, що в травні 2021 року сторони домовились про надання відповідачу позики в розмірі 698000,00 грн. На виконання усної домовленості в травні-червні 2021 року позивач передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 698000,00 грн., шляхом перерахування коштів з власного банківського рахунку в АБ «Укргазбанк», код банку 320478, номер рахунку НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , на банківські рахунки/картки, які вказала ОСОБА_2 , а також передання готівкових коштів. 30.06.2022 позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення позики, проте відповіді не отримав. За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в розмірі 698000,00 грн.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 698000,00 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6980,00 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що у платіжному дорученні №868930 від 11 травня 2023 року та платіжному дорученні №868929 від 11 травня 2023 року, в графі «призначення платежу» зазначено «приватний переказ», що виключає сплату коштів за договором позики.

У довідці ПАТ АБ «Укргазбанк» від 23.06.2022 року зазначено, що позивачем було здійснено 4 перекази власних коштів на карту відкритого на ім`я ОСОБА_2 у загальній сумі 101 000 гривень. З виписки з рахунку з 09/05/2022-29/06/2022 в графі «операція сума» зазначено «власні кошти». Інформація зазначена у даній виписці та довідці ПАТ АБ «Укргазбанк» від 23.06.2022 року спростовує твердження позивача про сплату коштів за договором позики.

Таким чином обрання позивачем способу захисту у спірних правовідносинах «стягнення грошових коштів за договором позики», за відсутності існування самого договору позики, є неналежним способом захисту. Крім того, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем коштів в розмірі, який зазначено в позовній заяві.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що він неодноразово перераховував кошти на користь відповідача, перерахування коштів відбулось на підставі усної домовленості між сторонами про передання їх у позику, жодного контраргумента стосовно цього у апеляційній скарзі не надано. Тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки АБ «Укргазбанк» вих. №5-70/1293/2022 від 29.06.2022 року на ім`я ОСОБА_1 , відкрито поточний рахунок з використанням електронного платіжного засобу в гривня № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , та випущено платіжну картку MCWorldDebit № НОМЕР_3 , відповідно клієнтом здійснено наступні операції:

11.05.2021 було здійснено п`ять переказів коштів по 29 000 грн. кожен за допомогою мобільного за стосунку «ЕкоБанк» на карту НОМЕР_4 відкриту на ім`я ОСОБА_2 .

Також клієнтом було здійснено перекази:

- на карту НОМЕР_5 :

09.05.2022 - два переводи на суму 3000 грн. та 1000 грн.;

11.05.2022 одинадцять переводів по 29 000 грн. кожен.

- на карту НОМЕР_6 : 13.05.2022 два перекази на 29 000 грн. та 22 500 грн.;

- на карту НОМЕР_7 : 16.05.2022 один переказ на суму 743 грн.;

- на карту НОМЕР_8 : 17.05.2022 один переказ на суму 13 200 грн.;

- на карту НОМЕР_9 : 18.05.2022 два перекази на 29 000 грн. та 18 000 грн.;

- на карту НОМЕР_10 : 18.05.2022 один переказ на суму 20 150 грн.;

- на карту НОМЕР_11 : 19.05.2022 на суму 540 грн. та 20.05.2022 на 8250 грн.;

- на карту НОМЕР_12 : 03.06.2022 на суму 500 грн.;

- на карту НОМЕР_13 : 05.06.2022 на суму 1570 грн.;

- на карту НОМЕР_14 : 07.06.2022 на суму 1100 грн. (а.с. 9-10).

Крім того, відповідно до платіжного доручення №868930 від 11.05.2022р, платник ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 50000 грн., призначення платежу «приватний переказ» (а.с.7).

Також ОСОБА_1 здійснено переказ ОСОБА_2 в розмірі 200000 грн., призначення платежу «приватний переказ», що підтверджується платіжним дорученням №868929 від 11.05.2022 року (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ігнорує свій обов`язок щодо повернення отриманих від позивача в борг за договором позики грошових коштів, які підлягають стягненню в судовому порядку на користь позивача.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника; виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, згідно з якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Таким чином, надання відповідачу грошових коштів у сумі 698 000 грн., передбачає укладання договору позики в письмовій формі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до норм ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 на підтвердження вимог, посилався на те, що ним передано у позику ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 698 000 грн. На підтвердження чого надано платіжне доручення №868930 від 11.05.2022 відповідно до якого платник ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 50 000 грн., призначення платежу приватний переказ (а.с.7)

Також платником ОСОБА_1 здійснено переказ ОСОБА_2 в розмірі 200 000 грн., призначення платежу приватний переказ, що підтверджується платіжним дорученням №868929 від 11.05.2022 року.

Разом з тим, призначення платежу «приватний переказ» не може свідчити про укладання між сторонами договору позики.

Згідно довідки ПАТ АБ «Укргазбанк» від 23.06.2022 року зазначено, що позивачем здійснено чотири перекази власних коштів на карту відкриту на ім`я ОСОБА_2 у загальній сумі 101000 грн., отримувачем коштів за іншими переказами ОСОБА_2 не значиться. З виписки за смарт рахунком з 09/05/2022-29/06/2022 в графі «операція сума» зазначено «власні кошти».

Наведені вище перекази власних коштів не підтверджує факт перерахування коштів позивачем саме за договором позики з відповідачем.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки позивач не довів в суді, з наданням належних та допустимих доказів, факту укладання договору позики, за наслідками не виконання умов якого наступають правові підстави для задоволення позовних вимог.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року - скасуванню, з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 10470 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позикивідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору сплаченого при зверненні до суду апеляційної інстанції в розмірі 10470 (десять тисяч чотириста сімдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 17 січня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв