КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи №760/805/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1733/2024Головуючий у суді першої інстанції - Аксьонова Н.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Гуль В.В.,

судді Матвієнко Ю.О., Мельник Я.С.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила:

- Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 23.11.2013 року;

- Ухвалити рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25 % відсотків з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 23.11.2013 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, позивач вказувала, що подружнє життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з чим вони з 15.12.2021 року фактично не проживають разом, не ведуть спільного господарства, а також не підтримують шлюбно-сімейних відносин.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу буде суперечити як її інтересам, так і інтересам дитини, позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Також, позивач зазначала, що вона проживає разом і дитиною за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, незважаючи на встановлений Сімейним кодексом України обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач не надає належної матеріальної допомоги для забезпечення потреб своєї дитини.

У свою чергу, як зауважувала позивач у своєму позові, відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, є працездатною особою.

З урахуванням викладеного, позивач просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23.11.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2531.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення аліментів скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким визначити аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що він не працевлаштований, не має доходу та, як наслідок, не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише відповідачем і лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем.

Частково визнаючи позовні вимоги про стягнення аліментів, відповідач посилався на відсутність в нього роботи з 2020 року та важкий матеріальний стан.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що з 20.01.2020 року відповідач не працює та не отримує доходу.

Разом з тим, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини, так і те, що він є непрацездатною особою, останнім до суду не надано.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власних дітей і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення дітям можливості нормального розвитку.

Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача чи перебування на його утриманні інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, а отже, і відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, визначених судом першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що сума присуджених до стягнення аліментів є занадто завищеною, колегія суддів відхиляє, адже факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічна правова позиція викладені й у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року по справі № 344/10981/16-ц.

У свою чергу, у даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дитини та ухвалювати судові рішення, спрямовані на їх захист шляхом стабільного забезпечення утримання дитини тим з батьків, який не проживає з нею, до досягнення останньою повноліття.

Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості утримувати власної дитини.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: