ПОСТАНОВА

іменем України

26 березня 2024 року м. Кропивницький

справа № 385/1812/23

провадження № 22-ц/4809/494/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Боруш Андрій Олександрович, на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2023 року у складі судді Венгрина М.В.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Линюк Н. А. 27 жовтня 1995 року, зареєстрованим в реєстрі за №2048.

Вказувала, що між нею та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості щодо того, що останній зобов`язується продати будинок, а позивач купити та внести відповідні кошти за його придбання. Згідно з розпискою від 02січня 2010 року ОСОБА_1 в рахунок вартості будинку передала ОСОБА_3 8000 грн, оплату проведено в повному обсязі, претензії відсутні. 11 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу будинку в письмовій формі, в якому сторони узгодили усі істотні умови договору купівлі-продажу будинку, з умовою його нотаріального посвідчення. Факт звільнення продавцем житлового будинку та передання його покупцю підтверджується актом прийому-передачі від 11 січня 2010 року. 11січня 2010 року ОСОБА_1 вручила ОСОБА_3 повідомлення про необхідність з`явлення до Гайворонської державної нотаріальної контори 20січня 2010 року, а у разі неможливості - 03 лютого 2010року для нотаріального посвідчення договору, однак ОСОБА_3 в обумовлений строк до нотаріуса не з`явився. Вказувала, що з моменту передачі коштів за будинок ОСОБА_3 вона розпоряджається будинком без будь-яких обмежень, однак не може зареєструвати речові права на такий. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дочка ОСОБА_2 .

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 11січня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , дійсним.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2023 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Боруш Андрій Олександрович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Боруш А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_3 належав житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Линюк Н.А. 27 жовтня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №2048, (а.с.8 зворот-9).

Згідно з архівною довідкою від 28 вересня 2023 року №369 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за архівними даними реєстрових книг КП «БМБТІ» належало ОСОБА_3 (а.с.15 зворот).

Відповідно до розписки від 02січня 2010 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 8000 грн за проданий ним житловий будинок АДРЕСА_1 . Оплату проведено в повному обсязі. Претензій не має (а.с.9 зворот).

11 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого позивач придбала у ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 37,20 кв.м за 8000 грн. Згідно з п. 3.1 договору право власності на будинок у покупця виникає з моменту підписання і реєстрації договору та реєстрації прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 6.1 договору витрати на його нотаріальне посвідчення сплачуються покупцем. Договір підписаний продавцем та покупцем особисто, відомості про його нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію відсутні (а.с.10).

Згідно з актом прийому-передачі від 11 січня 2010 року, який підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 після отримання коштів у сумі 8000 грн звільнив будинок АДРЕСА_1 від особистих речей домашньої обстановки і вжитку та передав ОСОБА_1 будинок, ключі, оригінали технічної документації і правовстановлюючих документів на нього (а.с.11).

11 січня 2010 року ОСОБА_1 вручила ОСОБА_3 повідомлення про необхідність з`явлення до Гайворонської державної нотаріальної контори 20січня 2010 року, а у разі неможливості з`явитися 20 січня - 03 лютого 2010 року для нотаріального посвідчення договору. Повідомлення містить особистий підпис ОСОБА_3 (а.с.11 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 березня 2010 року серії НОМЕР_1

(а.с.15).

Судом першої інстанції було витребувано спадкову справу №347/2010, заведену після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з якої судом було встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після його смерті є його дочка ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину щодо будинку АДРЕСА_1 спадкоємиці ОСОБА_2 не видавалось, про що свідчить запит суду супровідний лист Гайворонської державної нотаріальної контори Кіровоградської області (а.с.23,24).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу житлового будинку від 11 січня 2010 року не будучи укладеним у зв`язку з відсутністю його державної реєстрації, не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст.220 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно ст.627 ЦК України, за якою з посиланням на статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом першим ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст.657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін.

За нормами ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз`яснено, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Момент вчинення правочинів згідно зі статтею 210, ч.3 ст.640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У зв`язку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст.220 ЦК України.

Аналогічні висновки виклав Верховний Суд у своїх постановах від 29 травня 2020 року у справі № 629/5243/16-ц, від 11 серпня 2020 року у справі № 207/4472/15-ц.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу житлового будинку від 11 січня 2010 року підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Так, дійсно, норми чинного ЦПК не визначаютьжодного способу захисту сторони правочину при ухиленні будь-якої сторони від державної реєстрації договору до 01 січня 2013 року. Однак, такі вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення та державній реєстрації були чинні і на момент прийняття спадщини ОСОБА_2 у 2010 році та її оформленню у 2011 році.

Судом першої інстанції із оглянутої у судовому засіданні спадкової справи встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач, як єдиний спадкоємець за законом, прийняв у повному об`ємі, а тому він не позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити спадкові права в нотаріальному порядку, а неотримання такого свідоцтва після 10 вересня 2010 року не свідчить про те, що відповідач не прийняв цю спадщину, а строк для отримання свідоцтва про право на спадщину законодавцем не встановлено.

Враховуюче те, що ОСОБА_2 у своїй заяві від 27 листопада 2023 року визнала цей позов, колегія суддів вважає, що спір на час розгляду справи між сторонами відсутній (а.с.26).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Посилання на те, що з 01 січня 2013 року інститут державної реєстрації правочинів не існує, а реєстрації підлягає виключно речове право, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки договір купівлі-продажу будинку був укладений до 01 січня 2013 року, а саме 10 січня 2010 року, і такий договір підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Боруш Андрій Олександрович, залишити без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко