Провадження №2/512/32/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.,

за участю секретаря Тімановського А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Савранського районного суду Одеської області на розгляді перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та стягнення моральної шкоди.

Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. передано йому вказану справу.

Савранський районний суд Одеської області ухвалою від 09.06.2022 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та стягнення моральної шкоди. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

19.06.2023 ухвалою Савранського районного суду Одеської області по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.07.2023.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка була повідомлена про призначення справи до розгляду на 10.07.2023 особисто в приміщенні Савранського районного суду Одеської області про що, свідчить розписка за її підписом від 19.06.2023 (а.с.145).

У зв`язку з неявкою відповідача в судові засідання призначені на 10.07.2023 та 18.09.2023 розгляд справи по суті відкладався двічі.

Крім того, 02.10.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення справи на невизначений термін. У клопотанні позивач повідомила суд про те, що вона не може прибути в судове засідання, оскільки знаходиться на лікуванні в Німеччині. Разом з тим, до заяви позивачка надала документ складений на іноземній мові в якому, частина тексту не читабельна та заблюрена (а.с.155-157).

Розгляд справи було відкладено на 16.10.2023.

В судове засідання 16.10.2023 позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось до суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.154).

Розгляд справи було відкладено на 16.11.2023.

Позивачка в судове засідання призначене на 16.11.2023 не з`явилася, однак 13.11.2023 до суду подала заяву в якій просила відкласти судове засідання на кінець квітня 2024 року у зв`язку з тим, що вона лікується за кордоном (а.с.160). До вказаної заяви підтверджуючих документів про те, що позивачка проходить лікування за кордоном суду не надала.

Крім того, 27.11.2023 позивачка подала ще одну заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з лікуванням за кордоном. Однак, до вказаної заяви підтверджуючих документів про те, що вона проходить лікування за кордоном також суду не надала.

Розгляд справи було відкладено на 25.12.2023.

В судове засідання призначене на 25.12.2023 позивачка не з`явилася повторно, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи не надала, свою позицію не виклала.

Розгляд справи було відкладено на 15.01.2024.

04.01.2024 позивачка, шляхом скерування на електронну адресу суду, подала ще одну заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з лікуванням за кордоном. До вказаної заяви підтверджуючих документів про те, що вона проходить лікування за кордоном суду знову не надала.

15.01.2023 позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось до суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.166).

Враховуючи вищевикладене суд встановив наступне.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частини перша, друга, п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 у справі №50/1805/18, провадження № 61-2329св20, від 28 березня 2023 у справі №711/7486/19, провадження № 61-10183св21.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 у своїх заявах про перенесення судового зсідання, не вказала про розгляд справи за її відсутності.

При цьому суд критично оцінює клопотання позивачки від 28.09.2023, від 11.11.2023, від 27.11.2023 та від 03.01.2024 про відкладення справи, оскільки підтверджуючих документів про те, що вона проходить лікування за кордоном суду не надано. Водночас наданий документ (а.с. 156-157) складений на іноземній мові в якому, частина тексту не читабельна та заблюрена, що виключає його дослідження судом, і як наслідок, не може бути належним та допустимим доказом поважності причин неявки позивачки до суду та відкладення розгляду справи.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У частині п`ятій статті 223 ЦПК України законодавець встановив особливий порядок наслідок (санкцію) повторної неявки позивача. Ця норма фактично дублює норму, закріплену в пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

28 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 711/7486/19, провадження № 61-10183св21 (ЄДРСРУ № 109871528) зазначив, що пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України необхідно тлумачити в системному зв`язку з іншими положеннями цієї статті та іншими нормами процесуального закону (ЦПК України), які визначають наслідки повторної неявки позивача, який не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а саме частиною п`ятою статті 223 і пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Аналіз положень частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що наслідком повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Суд, з урахуванням поведінки самого позивача, наслідком якої стало затягування розгляду справи, що перешкодило суду ухвалити рішення по суті, дає підстави для висновку про очевидну маніпулятивність формулювань, які можуть тлумачитись у подальшому виключно на користь позивача, яке б рішення не ухвалив суд.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, позивач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суд зазначає, що відповідний висновок про те, що особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі стосується особи, яка особисто звернулася до суду, чи належно повідомлена про розгляд справи за її участю.

Крім того суд зазначає, що відповідно до приписів частини 1 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Будь-яких заяв чи клопотань щодо зміни свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи позивачка до суду не подавала.

Таким чином, оскільки позивачка 16.10.2023, 16.11.2023, 25.12.2023 та 15.01.2024 не з`явилась до суду, при цьому остання повідомлена судом про розгляд справи належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на поштову та електронну адресу позивачки, з заявами до суду про підтримку позовних вимог та розгляд справи по суті у її відсутність перед початком даного розгляду справи позивачка не зверталась, враховуючи розумний строк розгляду справи, що включає термін не більше 60 днів, а справа в провадженні суду перебуває понад 1,5 роки, що значно перевищує розумний строк розгляду справи, тому суд, вважає необхідним залишити даний позов без розгляду. При цьому позивач не позбавлений права звернутись до суду з аналогічним позовом у будь-який час.

Керуючись статтями 44, 130, 210, 222, пунктом 3, частини 1, статті 257 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачці, що залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному звернення до суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України http://court.gov.ua/sud1525.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.Ю. Брюховецький