Справа № 150/448/23
Провадження № 22-ц/801/386/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Суперсон С. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 рокуСправа № 150/448/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Суперсона С.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач. Сімейне життя з відповідачем у ОСОБА_1 не склалося. Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 11 червня 2018 року шлюб між сторонами розірвано, відповідача позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки, яка перебуває на повному утриманні матері, а відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає. Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову - 06 вересня 2023 року до досягнення донькою повноліття.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити, стягувати з нього на утримання малолітньої доньки аліменти у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував розмір його заробітку (доходу), а також того, що на його утриманні перебуває матір - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій встановлено першу групу інвалідності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає, доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 11 червня 2018 року по справі № 150/122/18 шлюб між сторонами розірвано, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 . Рішення суду набрало законної сили 12 липня 2018 року.

Згідно довідки виконкому Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 1192 від 30 серпня 2023 року, малолітня донька ОСОБА_3 знаходиться на утриманні своєї матері - ОСОБА_1 .

Згідно довідки Могилів-Подільської м/р МСЕК матері відповідача - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено першу (Б) групу інвалідності безтерміново, у зв`язку з чим вона потребує сторонньої допомоги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, виходив з того, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі частики його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір грошового утримання з боку відповідача, узгоджуватиметься з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив майнового стану відповідача та наявності на його утриманні інших осіб, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З урахуванням зазначених вище вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач здатен надавати допомогу на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу). При цьому, на підставі наданих сторонами доказів суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього утриманців.

Виходячи з принципу рівності покладених на кожного з батьків обов`язків по утриманню дітей до їх повноліття, передбачених ст. 180 СК України, визначений місцевим судом розмір аліментів на дитину не можна визнати несправедливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває його непрацездатна матір, є безпідставними, оскільки він не надав суду доказів того, що саме він утримує матір, оформлення такого утримання у відповідності до ЗУ «Про соціальні послуги», а також доказів відсутності інших осіб, що можуть здійснювати такий догляд (брати, сестри, батько), як і не надав розміру доказів свого заробітку (доходу) та витрат на утримання матері.

Отже, аргументи апеляційної скарги про те, що стягнутий місцевим судом розмір аліментів, є завищеним і відповідач не має можливості їх сплачувати у зв`язку з відсутністю постійної роботи, колегія суддів розцінює критично, оскільки відсутність стабільного заробітку не є передбаченою законом підставою для звільнення батьків від обов`язку утримання своїх дітей до повноліття. Окрім того, платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, у зв`язку з чим відсутність стабільного доходу має тимчасовий характер, і його життєві обставини не позбавляють відповідача працевлаштування для забезпечення фінансової спроможності, можливості утримувати свою неповнолітню дитину належним чином.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд вважає, що визначений місцевим судом розмір аліментів, що є достатнім та справедливим, не порушує прав як платника, так і отримувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що не були предметом дослідження й оцінки судом, зокрема, й з вини відповідача, який самоусунувся від їх встановлення.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, виходячи зі змісту ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.

Решта доводів апеляційної скарги, з огляду на викладене, висновків суду в частині визначеного розміру аліментів, не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук