МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/812/461/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участю представника відповідачки- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

02 лютого 2024 року позивач через свого представника - адвоката Набокову О.Г. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення:

виконавчого провадження НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 254374 грн 50 коп., як компенсації вартості пайових внесків за договором №43048-2020 від 24.12.2020 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплаченого судового збору у розмірі 5675 грн 00 коп.

та виконавчого провадження НОМЕР_6 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсації вартості 1/2 частки автомобілю «Lexus HX 200T» 2015 року випуску в розмірі 493676,10 грн. та стягнення на користь ОСОБА_3 2846, 58 судового збору та подання апеляційної скарги

- до прийняття рішення по суті за позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та набуття ним законної сили.

В обґрунтування заяви зазначає, що на розгляді суду перебуває справа №490/12585/23 за його позовом до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2023 року у справі №490/8697/21 було частково задоволено позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , на 1/2 ч. автомобіля «Lexus HX 200 Т», д.н. НОМЕР_1 та на 1/2 частини грошових коштів, внесених як пайові внески за договором №43/048-2020 від 24.12.2020 року про внесення пайових внесків; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 254374 грн 50 коп., як компенсацію вартості пайових внесків за договором №43/048-2020 від 24.12.2020 про внесення пайових внесків.

Залишено за ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Та 1/2 частини автомобіля «Lexus HX 200 Т», д.н. НОМЕР_1 .

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 квітня 2023 року по справі №490/8697/21 в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобіля «Lexus HX 200T» 2015 року випуску, номер кузову (VIN) НОМЕР_2 , змінено. В порядку поділу спільного сумісного майна стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частини автомобілю «Lexus HX 200T» 2015 року випуску, номер кузову (VIN) НОМЕР_2 , в розмірі 493676 грн. 10 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вказаними рішеннями суду було поділено лише частину спільного майна подружжя. Втім, станом на теперішній час на примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), перебувають виконавчі провадження про стягнення вказаних вище компенсацій з ОСОБА_2 , а саме:

1. Виконавче провадження НОМЕР_5, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 254 374 грн 50 коп., як компенсації вартості пайових внесків за договором №43/048-2020 від 24.12.2020 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплаченого судового збору у розмірі 5675 грн 00 коп.;

2. Виконавче провадження НОМЕР_6, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсації вартості 1/2 частки автомобілю «Lexus HX 200T 2015» року випуску в розмірі 493676,10 грн. та стягнення на користь ОСОБА_3 2846, 58 судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, позовні вимоги, які розглядаються судом у справі № 490/12585/23 та позовні вимоги, які були вже розглянуті судом у справі № 490/8697/21 є зустрічними (дзеркальними). Крім того, в разі задоволення позову ОСОБА_2 (в тому числі частково) очевидно, що буде проведено взаємозалік вимог між сторонами.

Тому, невжиття заходів з забезпечення позову шляхом зупинення виконання виконавчих проваджень до розгляду позову ОСОБА_2 по суті та набуття законної сили судовим рішенням, істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення цих прав або інтересів заявника.

При цьому звертає увагу на рішення у справі «Кюблер проти Німеччини» (Kьbler v. Germany), заява N 32715/06), в якому зазначено, що заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

Приписи ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», які встановлюють вичерпний перелік підстав зупинення виконавчих дій, не містять такої підстави як оскарження виконавчого документу до суду, а вказують лише на обов`язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема, на підставі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що звернення до суду з позовом про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із порушенням приписів закону при його вчиненні, не нівелює обов`язку виконавця вчинити примусові дії з його виконання в порядку та в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», що свідчить про обґрунтованість посилань заявника на можливе виконання спірного виконавчого напису за час вирішення спору в суді.

Пунктом 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що державний виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2024 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Набокової О.Г. про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд, проаналізувавши положення ст. ст. 149, 150, 151 ЦПК України, виходив із того, що згідно змісту позову позивачем заявляються вимоги про поділ майна подружжя з іншим предметом позовних вимог, ніж вже вирішено судом у межах цивільної справи № 490/8697/21 за судовими рішеннями від 05.04.2023 року та від 03.10.2023 року.

Також суд виходив з того, що посилання представника позивача на те, що позовні вимоги, які розглядаються у справі № 490/12585/23 та позовні вимоги, які були вже розглянуті судом у справі № 490/8697/21 є зустрічними (дзеркальними) - є хибними, адже позивач сам не скористався своїм право заявити позов про поділ всього, а не частинами, спільного майна подружжя з метою взаємозаліку первісних та зустрічних позовних вимог. Поняття "дзеркальності" позовних вимог взагалі є незрозумілим та не передбачено ні діючим процесуальним законодавством, ні юридичною наукою взагалі.

Виконавчий документ, на підставі якого проводиться стягнення з позивача коштів, як компенсації частки у спільному майні подружжя, на користь відповідачки, не оскаржується. Отже, законодавчо визначених підстав для застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення за виконавчим документом за рішенням суду, яке набрало законної сили, не вбачається.

До того ж, суд першої інстанції вважав, що забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб в даному випадку фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що, в свою чергу, призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду. Саме такий висновок викладено Верховним судом у справі № 950/2492/19, провадження № 61-11673ск20, врахування якого при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України для суду є обов`язковим.

Враховано було судом і те, що у даній справі судом вже вжито заходів забезпечення позову у межах ціни позову за неодноразовими заявами позивача з метою гарантування у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідача грошових коштів в межах заявлених позовних вимог.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій повторюючи доводи заяви про забезпечення позову та посилаючись на не вірне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду від 02 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Від представника відповідачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач ОСОБА_3 та її представник - адвокат Бєлова Р.В. вважають апеляційну скаргу необґрунтованою, ухвалу суду законною, яка винесена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Проаналізувавши положення ст. 1, 34 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 149-151, 153 ЦПК України, п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9, а також ст. 14 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, зазначає, що як слідує з позову, позивачем у даній справі заявляються вимоги про поділ майна подружжя з іншим предметом позовних вимог, ніж вже вирішено судом у межах цивільної справи № 490/8697/21 за судовими рішеннями від 05.04.2023 року та від 03.10.2023 року.

Погоджуючись з доводами та висновками, викладеними в тексті ухвали суду, також посилається на те, що поняття "дзеркальності" позовних вимог взагалі не є зрозумілим та не передбачено ні діючим процесуальним законодавством, ні юридичною наукою взагалі. Крім того, посилання представника позивача на те, що в разі задоволення позову ОСОБА_2 ( в тому числі частково) очевидно, що буде проведено взаємозалік вимог між сторонами, є помилковим, оскільки рішення у справі №490/8697/21 набрало законної сили, оскаржено в касаційному порядку ОСОБА_2 не було та перебуває на виконанні в Центральному ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса), а такі вимоги як «взаємозалік» між сторонами взагалі є протиправним та незаконним, оскільки кожне рішення суду, яке набрало законної сили виконується окремо та самостійно державним виконавцем.

Виконавчий документ, на підставі якого проводиться стягнення з нього коштів як компенсації частки у спільному майні подружжя, на користь відповідачки, не оскаржується. Отже, законодавчо визначених підстав для застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення за виконавчим документом за рішенням суду, яке набрало законної сили, не вбачається.

До того ж, забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб в даному випадку фактично зупинить виконання судового рішення по справі №490/8697/21, яке набрало законної сили, що, в свою чергу, як правильно зазначив суд, призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Крім того, по даній справі судом вже вжито заходів забезпечення позову у межах ціни позову за неодноразовими заявами позивача з метою гарантування у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідача грошових коштів в межах заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник відповідачки не визнала доводи апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність її та позивача.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване судове рішення (ухвала) відповідає.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти:

-в рахунок частини від вартості транспортного засобу ТESLA MODEL X 2018 р.в., VIN № НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_4 - 1 136 467, 50грн.;

-в рахунок 1/2 частини грошових коштів, внесених як пайові внески за договором про внесення пайових внесків №44/049-2020 від 24.12.2020 - 166060 грн.;

- частину грошових коштів, які були на рахунках, в тому числі депозитних Луньової станом на 10 березня 2022р.

- частини грошових коштів, вартості товарних запасів ФОП ОСОБА_3 станом на 10 березня 2022р.

При цьому в позові посилається на те, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2023р. у справі № 490/8697/21, в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину автомобіля Lexus HX 200T д.н. НОМЕР_1 , на 1/2 частину грошових коштів, внесених як пайові внески за договором №43/048-2020 від 24.12.2020р. про внесення пайових внесків та стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_3 254374грн.50коп. як компенсацію вартості пайових внесків за договором №43/048-2020 від 24.12.2020р. про внесення пайових внесків.

Залишено у власності ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину автомобіля Lexus HX 200T д.н. НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 5675,00грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2023р. у справі № 490/8697/21 заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобілю Lexus HX 200T 2015 року випуску, номер кузову (VIN) НОМЕР_2 , змінено та в порядку поділу спільного сумісного майна стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобілю Lexus HX 200T2015 року випуску, номер кузову (VIN) НОМЕР_2 в розмірі 493676 грн. 10 коп. Рішення суду в іншій частині залишити без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 2846 грн. 58 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Проте, вказаними рішеннями суду у справі № 490/8697/21 було поділено лише частину спільного майна подружжя, тобто судом було поділено лише те майно, яке було зареєстроване на ОСОБА_2 , але не було враховане інше майно придбане сторонами також в період перебування у шлюбі.

Отже, аналіз змісту заявлених ОСОБА_2 позовних вимог у справі №490/12585/23 свідчить про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо поділу майна подружжя, а також про те, що предмет позову у даній справі по його складовим відрізняється від предмету позову у справі № 490/8697/21. При цьому ним не оскаржуються виконавчі листи, видані на виконання рішення у справі № 490/8697/21, які перебувають на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Суд відповідно до ч.2 ст. 150 ЦПК України може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини, в тому числі і шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п.6), забороною вчиняти певні дії(п.2) чи накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1).

Позивач неодноразово звертався до суду з заявами про забезпечення позову у справі №490/12585/23, за якими судом вживалися заходи забезпечення його позову.

Так, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2024р. було накладено арешт на всі депозитні рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_3 в межах ціни позову 1302527,50грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2024р. було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві власності по 1/2ч.

Не зважаючи на це, позивач, посилаючись на можливість взаємозаліку вимог між сторонами у разі задоволення позовних вимог позивача у даній справі (навіть частково), просить додатково вжити такі заходи забезпечення позову, як зупинення виконавчих проваджень НОМЕР_5 та НОМЕР_7 до прийняття рішення по суті за позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та набуття ним законної сили у справі №490/12585/23, вважаючи, що невжиття заходів з забезпечення позову у такий спосіб істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення цих прав або інтересів позивача.

Згідно матеріалів справи на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) дійсно знаходяться виконавчі листи № 490/8697/21, видані Центральним районним судом м. Миколаєва 13 листопада 2023р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 254374 грн 50 коп., як компенсації вартості пайових внесків за договором №43048-2020 від 24.12.2020, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплаченого судового збору у розмірі 5675 грн 00 коп., а також про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсації вартості 1/2 частки автомобілю «Lexus HX 200T» 2015 року випуску в розмірі 493676,10 грн., стягнення на користь ОСОБА_3 2846, 58 судового збору та подання апеляційної скарги, що підтверджується постановами про відкриття виконавчих проваджень від 15.11.2023р. № НОМЕР_5 та НОМЕР_6.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач просить застосувати такий спосіб забезпечення позову як зупинення виконавчого провадження.

Однак, зі змісту роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, вбачається, що суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги на дії державного виконавця (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

П.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Про подібний вид забезпечення позову йдеться і у ст. 150 ЦПК України, пункт 6 якої передбачає такий вид забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Однак, не зважаючи на те, що при застосуванні як Закону України «Про виконавче провадження», так і ст. 150 ЦПК України наступають подібні правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій по виконавчому провадженню, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття видів забезпечення позову за ст. 150 ЦПК України є різними, так як, по-перше, при застосуванні Закону України «Про виконавче провадження» проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні ЦПК України тимчасово втрачається правова сила того рішення, що було зупинено. Також є суттєва різниця в тому, як проходить ця процедура: за Законом України «Про виконавче провадження» - це повноваження державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду, а за правилами ЦПК України - це повноваження суду, яке може бути оскаржене в апеляційному порядку. При цьому суд не може зупинити виконавче провадження, так як це виключне повноваження державного виконавця.

В даному випадку позивач просить вчинити дії саме по забезпеченню позову, тобто такі, які передбачені ст. 150 ЦПК України.

В ст. 150 ЦПК України зазначено види забезпечення позову, в тому числі і шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку ( п.6 ч.1 ). Зазначене свідчить про те, що такий вид забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, допускається тільки у тому випадку, коли боржником даний виконавчий документ оскаржується в судовому порядку. Як убачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя і при цьому не оскаржує виконавчі листи, які були видані судом на виконання раніше ухваленого рішення, на яке він посилається в тексті позовної заяви, і за якими він є боржником. Отже, предметом спору у справі № 490/12585/23 не є оскарження боржником виконавчих документів, на підставі яких здійснюється виконавче провадження, а тому з урахуванням предмету спору відсутні підстави для застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку..

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК (ст. 150 ЦПК України на час розгляду справи) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Проте це не дає підстави для застосування такого виду забезпечення позову як зупинення виконавчого провадження чи заборони вчиняти певні дії (п.2), так як ст. 150 ЦПК України передбачає той вид забезпечення позову, який можливо застосувати у даному випадку, але за певних умов, яких по даній справі не має, що унеможливлює застосування такого виду забезпечення позову як зупинення виконавчого провадження як різновиду інших, тобто не зазначених в ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову.

Слід також зазначити, що зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документа, виданого на підставі рішення суду, неминуче призводить до зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду і є неможливим згідно роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відсутні також підстави вважати, що не вжиття саме того способу забезпечення позову, на якому наполягає позивач, за умови того, що судом вже застосовували інші заходи забезпечення у цій справі, істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення його прав або інтересів. При цьому апеляційний суд виходить з того, що взаємозалік позовних вимог за даних конкретних обставин неможливий, так як позовні вимоги ОСОБА_3 вже розглянуті, тобто вони не є предметом розгляду у справі №490/12585/23, а взаємозалік зустрічних однорідних вимог на стадії виконавчого провадження хоча і можливий, але не відбувається автоматично, а залежить від багатьох факторів, як підлягають доказуванню на стадії виконавчого провадження.

Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності апеляційний суд вважає, що суд правомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову саме у спосіб, зазначений в ній, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому не є підставою для її скасування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,- П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року