ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2456/23 Провадження № 2/636/124/24
11 січня 2024 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Лиска Павла Олександровича до Комунального підприємства «Салтів Водоканал» про стягнення заборгованості з виплати нарахованої заробітної плати,
08 червня 2023 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Лиска П.О. до Комунального підприємства (КП) «Салтів Водоканал» про стягнення заборгованості з виплати нарахованої заробітної плати в сумі 71 489,24 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працював у відповідача з 15.02.2017 року на посаді головного інженера та звільнений 17.06.2022 року за згодою сторін. З грудня 2021 року КП «Салтів Водоканал» почало затримувати виплату заробітної плати або виплачувати її в неповному розмірі, у зв`язку з чим виникла зазначена заборгованість по нарахованій заробітній платі. На неодноразові звернення позивача до бухгалтерії відповідача про виплату заборгованості по заробітній платі, остання не була погашена. Позивачем не проведено остаточного розрахунку ні в день його звільнення, ні на день звернення з цим позовом до суду. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 12 000 грн. Подалі представник позивача надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позов просив задовольнити за заявленими підставами.
Ухвалою судді від 12.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.
Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на позов, однак надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеної на 23.08.2023 року, посилаючись на те, що позов ОСОБА_1 не визнає та потребує підготовки представника для участі у справі. Подалі представник відповідача до суду не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини своєї неявки не повідомив.
У зв`язку із зазначеним суд вважає за можливе відповідно до приписів ч.4 ст. 223, ч.2 ст.247 та ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів , не здійснюючи фіксування судового процесу.
Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Згідно з частиною першою ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У постанові Верховного Суду України від 06.12.2017 у справі № 6-331цс17 зроблено висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Зазначені положення закріплені також статтею 24 Закону України «Про оплату праці».
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу №33 від 14.02.2020 року був прийнятий до КП «Салтів Водоканал» з 15.02.2017 року на посаду головного інженера та звільнений з роботи 17.06.2022 року за згодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України (наказ №1 від 17.06.2022).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував, що в день звільнення та по день подання даного позову з ним не проведено остаточного розрахунку при звільненні.
3 метою захисту порушених прав 13 квітня 2023 року відповідачу було подано адвокатський запит на отримання інформації щодо розміру нарахованої, виплаченої або невиплаченої позивачу заробітної плати.
З огляду на вище зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно приписів частин першої - шостої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера № 1-1005 від 10 травня 2023 року ОСОБА_1 сплачено на підставі вищевказаного договору про надання правових послуг від 12.04.2023 року 12 000 грн.
Вказаний в договорі про надання правових послуг від 12.04.2023 року розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу не в повному обсязі узгоджується з приписами ст. 137 ЦПК України, обсягом наданої правничої допомоги адвоката, оскільки позов до суду пред`явлений лише про стягнення заборгованості по заробітній платі, а вимог про стягнення моральної шкоди як зазначено в п. 8 договору, в позовній заяві не викладено.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у справі № 922/3812/19 викладені висновки із зазначенням того, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Суд також враховує висновки Верховного Суду, які викладені в його постановах у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18, та за № 648/1102/19 від 12.02.2020року про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
За таких обставин суд вважає достатнім розміром суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, 4000 грн., і в цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 цього Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений у розмірі 2684 гривні.
Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2684 гривні.
Керуючись ст. ст. 12,76-81,89,141,259,263-265,273, 279, 280-282, 284, 289, 352,354, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Лиска Павла Олександровича до Комунального підприємства «Салтів Водоканал» про стягнення заборгованості з виплати нарахованої заробітної плати задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Салтів Водоканал» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати нарахованої заробітної плати за період з грудня 2021 року по червень 2023 року включно в сумі 71 489 ( сімдесят одна тисяча чотириста вісімдесят дев`ять ) гривень 24 копійки та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень .
Стягнути з Комунального підприємства «Салтів Водоканал» в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 гривні.
Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочногорішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст виготовлений 19.01.2024 р.
Суддя: І.В. Карімов