Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2501/19 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Коломієць О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 283/2501/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Міхненка С.Д. у смт. Малині

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути із ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 14.06.2017 у розмірі 19 770,18 грн станом на 15.07.2019 та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_4 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву б/н від 14 червня 2017 року, яка разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складають договір про надання банківських послуг, на підставі якого банк відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом 2000 грн.

Позивач вказав, що відповідач порушила умови договору, у зв`язку з чим станом на 15.07.2019 наявна у неї заборгованість у сумі 19770,18 грн, з яких: 8667,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9072,60 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 612,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 500 грн штраф (фіксована частина), 917,63 грн штраф (процентна частина).

Заочним рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, юридична адреса підприємства: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1-Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 червня 2017 року в розмірі 17740,10 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 8667,50 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту 9072,60 грн., а також судові витрати в розмірі 1886,16 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2024 року заяву про перегляд заочного рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року у справі № 283/2501/19 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Івашкевич С.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3267 90 грн, у решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_2 ,як відповідач у справі, в установленому законом порядку не була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не отримала ухвалу суду про відкриття провадження, копії позовної заяви з доданими до неї документами, не отримала копію судового рішення, що перешкоджало їй реалізувати своє право на доступ до суду, зокрема, з подання у визначений судом строк своїх доказів, доводів та заперечень, а також приймати участь в судовому засіданні.Про факт існування судового рішення по справі № 283/2501/19 від 10.02.2020 року ОСОБА_2 дізналася лише 29 травня 2024 року після влаштування на роботу. Під час відкриття банківської картки їй працівником банку було повідомлено про наявність арешту на всіх її банківських рахунках на підставі судового рішення Малинського районного суду від 10.02.2020 року. Розрахунок заборгованості, що долучений до матеріалів позовної заяви, містить відомості про фактичне отримання відповідачкою лише 4829,57 грн (у період з 15.06.2017 по 10.08.2017 року), а також частково проведеної оплати в сумі 1561,67 грн (за період з 08.07.2017 по 03.01.2018 р). Отже, фактично неповернутою є лише сума 3267,90 грн. Решта суми, нарахованої банком як тіло кредиту в розмірі 5399,60 грн, визначені шляхом додавання додаткових платежів у вигляді проценту на заборгованість та виведені сумарно у графі під назвою "нараховані вимоги (мінімальна щомісячна сума внеску на погашення заборгованості"). Крім цього, на цю суму нарахованого тіла кредиту з процентами на заборгованість додатково нараховані також проценти під виглядом заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9072,60 грн.Додатково звертав увагу суду на те, що банк примусово виставляв до оплати відповідачу 10 числа кожного місяця з 10.09.2017 року по 10.03.2018 р (по 20 грн) комісії за обслуговування (членський внесок), які не були узгоджені сторонами під час укладення анкети- заяви на приєднання.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.06.2017 до АТ КБ «Приватбанк» звернулася ОСОБА_1 з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.9)

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.9).

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідач порушила свої зобов`язання з повернення кредиту, що призвело до виникнення станом на 15.07.2019 заборгованість у сумі 19770,18 грн, з яких: 8667,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9072,60 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 612,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 500 грн штраф (фіксована частина), 917,63 грн штраф (процентна частина) (а.с. 8-зворот).

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що У заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та визначених відсотків як плати за отримані кошти. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім суми кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. При цьому, банк не надав доказів, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом в розмірі 17740,10 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 8667,50 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9072,60 грн.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що надані АТ КБ «Приватбанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач, відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувалася кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «Приватбанк» за договором б/н від 14 червня 2017 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.

Разом з тим, з метою перевірки правильності та об`єктивності суми заборгованості перед банком, колегія суддів здійснила аналіз розрахунку заборгованості відповідача у сукупності з наданим банком розрахунком заборгованості. Відтак вбачається, що відповідач дійсно використала 4829,57 грн кредитних коштів, натомість погасила заборгованості лише 1561,67 грн.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 3267,90 грн, які фактично використані відповідачем з карткового рахунку та не повернуті банку.

З огляду на наведене апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанку» задоволено частково на 16,40 % то судовий збір підлягає стягненню з відповідача у сумі 315,04 грн (1921 грн х 16,40 %).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішенняМалинського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року змінити, зменшити розмір стягнутої заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 червня 2017 року з 17740,10 грн до 3267,90 грн, а також судові витрати з 1886,16 грн до 315,04 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: