печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Орел А. О.,

за участі представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним) ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про витребування доказів від 06 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді 22 березня 2023 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

24 березня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у загальному позовному провадженні /т. І а. с. 134-135/.

01 травня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 з вимогами про поділ спільного майна подружжя, встановлення факту окремого проживання подружжя, визнання майна особистою приватною власністю /т. І а. с. 204-246, т. ІІ а. с. 1-250, т. ІІІ а. с. 1-79/.

23 серпня 2023 року суд ухвалою, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки присутніх представників сторін, внесеною до протоколу судових засідань, ухвалив прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, встановлення факту окремого проживання подружжя, визнання майна особистою приватною власністю /т. І а. с. 204-246, т. ІІ а. с. 1-250, т. ІІІ а. с. 1-79, 107/.

У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним) ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала клопотання, датоване 06 листопада 2023 року, про витребування у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України громадянкою УКраїни ОСОБА_1 у період з 08 листопада 2017 року по 24 квітня 2023 року.

В мотивування свого клопотання представник вказала, що однією із вимог зустрічного позову є встановлення факту окремого проживання сторін, а саме, що з 12 лютого 2014 року вони фактично припинили шлюбні відносини, не мали спільного побуту, проживали окремо, не проводили спільно відпочинок, не відзначали сімейні свята (наприклад, день їхнього весілля, дні народження один одного), не подорожували разом і взагалі практично не бачилися). З метою отримання доказів, представник ОСОБА_3 зверталася із адвокатським запитом до Державної прикордонної служби України, однак отримала листа із відмовою, оскільки запитувана інформація може бути надана на виконання відповідного судового рішення про витребування зазначеної інформації.

Представник позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним) ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підтримала своє клопотання про витребування доказів і просила задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не заперечував проти витребування доказів.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, вивчивши клопотання про витребування доказів, дослідивши матеріали справи у межах ініційованого питання, та оцінивши у сукупності, приходить до наступних висновків.

За змістом частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а власне докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достатності та достовірності, у разі неможливості самостійно надати докази, учасник справи вправі подати клопотання про витребування таких доказів судом.

Пунктами 2 та 3 частини першої ст. 43 ЦПК України учасникам справи надано право, між іншим, подавати докази, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду. При цьому пунктом 2 частини другої цієї ж статті Кодексу на учасників справи покладено обов`язок сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом (частина четверта ст. 43 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного на захист жодним чином не допускає обмеження держави у виборі правових засобів і їх реалізації в ході розгляду його справи, оскільки у своїх доводах Суд виходить з теорії «рівності зброї», тобто зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, в тому числі і в суді (постанова у справі «Рожков проти РФ» від 31 жовтня 2013 року). Сам принцип «рівності зброї» передбачає, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище, ніж інша сторона.

Так, з метою повного та всебічного розгляду справи, суд приходить до висновку про вмотивованість клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про витребування доказів у Державної прикордонної служби України, а саме інформацію про перетин кордону України громадянкою України ОСОБА_1 , що стосується предмета доказування у справі, а отже є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-19, 43, 49, 81, 83, 84, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним) ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про витребування доказів від 06 листопада 2023 року задовольнити.

Витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію (відомості) щодо перетину державного кордону України громадянкою України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 21 листопада 2016 року, орган, що видав 8030, паспорт № НОМЕР_2 , виданий 07 жовтня 2009 року, орган, що видав 8030, паспорт № НОМЕР_3 , виданий 19 червня 2012 року, орган, що видав 8030, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) у період з 08 листопада 2017 року по 24 квітня 2023 року у формі витягу з бази даних «відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території».

Зобов`язати Державну прикордонну службу України (вул. Володимирська, буд. 26, м. Київ, 01601) надати витребувані докази протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.

Роз`яснити уповноваженому на надання інформації працівникові Державної прикордонної служби України, що відповідно до вимог статті 84 ЦПК України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2024 року.

Суддя І. В. Литвинова