КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/523/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року місто Київ

справа №359/2868/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Журавського В.В., повний текст рішення складено 16 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2023 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просили:

встановити їм додатковий строк у 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №1790 від 17 листопада 2021 року.

В обґрунтування вимог посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказували, що родинні відносини між ними та спадкодавцем підтверджують свідоцтва про їх народження, де вказано, що їх батьком є ОСОБА_4 .

Зазначали, що відповідач є донькою спадкодавця від іншого шлюбу.

Посилались на те, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, вони вимушені були покинути територію України та виїхали до Польщі.

Вказували, що ОСОБА_2 повернулась до України 15 жовтня 2022 року, тобто станом на цей час, шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України остання пропустила.

Зазначали, що ОСОБА_3 повернулась до України 21 серпня 2022 року, тобто станом на цей час, шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України остання пропустила.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1076,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1076,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що позовна заява підписана та подана до суду громадянином ОСОБА_5 , який діяв за довіреністю, що не відповідає ст.60 ЦПК України, яка чітко регламентує, що у справах, які не є малозначними, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Вказувала, що судом першої інстанції не враховано відсутності у позивачів будь-яких поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, як того вимагає ч.3 ст.1272 ЦК України.

Зазначала, що вона не погоджується з твердженням суду, який в оскаржуваному рішенні послався на постанову №7 Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року та вказав, що поважними причинами пропуску строку можуть бути: хвороба, від'їзд, відрядження та юридичне неосвідчення. Проте, таких висновків вказана постанова не містить.

Посилалась на те, що в матеріалах справи наявна інформація тільки щодо в'їзду позивача ОСОБА_3 на територію України 21 серпня 2022 року, проте відсутня інформація щодо виїзду останньої.

Вказувала, що з моменту введення воєнного стану, було продовжено строк для подачі заяви для прийняття спадщини з 6 місяців до 10. Проте, позивачі цим правом не скористались і будь-яких доказів наявності поважних причин пропуску такого строку до суду не надали.

Зазначала, що сам факт перебування позивачів у Польщі не свідчить про наявність у них об'єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування поза межами України не позбавляло їх можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою.

Посилалась на те, що доказів неможливості з'явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України в Польщі позивачі до суду не надали.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивачів в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачами з поважних причин, оскільки протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачі перебували за кордоном та у зв'язку з цією обставиною пропустили строк для прийняття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів та відповідача - ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіт не склав.

Тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також дружина спадкодавця ОСОБА_6

16 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Другої бориспільської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Другою бориспільською державною нотаріальною конторою 12 листопада 2021 року було заведено спадкову справу №128/2022 до майна померлого ОСОБА_4 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2022 року у справі №359/7080/22 ОСОБА_6 був визначений додатковий строк в два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2022 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В свою чергу, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк не звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкоємцем.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частина 3 ст.1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 26 лютого 2020 року у справі №286/27/18, від 08 червня 2023 року у справі №585/2163/22, від 09 жовтня 2023 року у справі №671/208/22.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2022 року у справі №361/1699/20-ц).

У постанові від 20 жовтня 2021 року в справі №405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об'єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини, позивачі посилалися на те, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ними був пропущений у зв'язку з введенням на території України воєнного стану та воєнна агресія Росії проти України змусила позивачів залишити територію України та виїхати до Польщі.

Вказували, що ОСОБА_2 повернулась до України 15 жовтня 2022 року, а ОСОБА_3 повернулась до України 21 серпня 2022 року, тобто станом на цей час, шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України останні пропустили з поважних причин.

На підтвердження своїх доводів позивачі надали копії залізничних квитків.

Як вбачається з відповіді Державної прикордонної служби України від 27 червня 2023 року, яка була надана на запит суду ОСОБА_2 виїхала з території України 20 березня 2022 року та в`їхала на територію України 14 жовтня 2022 року, а ОСОБА_3 повернулась до України 21 серпня 2022 року.

Як зазначила представник позивачів в судовому засіданні апеляційного суду, відсутність відмітки про виїзд ОСОБА_3 з України було у зв`язку з тим, що остання виїзджала з України за паспортом громадянина України.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №520/10377/17, провадження №61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі №720/1079/19, провадження №61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі №592/18695/18, провадження №61-13558св19.

Відповідно до ч.6 ст.1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII (із змінами) вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Спеціальний механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України встановлений Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв'язку.

Доказів неможливості з`явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном позивачі не надали.

У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.

Таким чином, перебування спадкоємців за межами країни не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

А відтак, безпідставними є доводи позивачів про те, що перебування їх за межами України, у зв'язку зі збройною агресією Росії проти України є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддівприходить до висновку, що зазначені позивачами обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали їм у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1272 ЦК України.

Пропуск спадкоємцями строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у таких спадкоємців порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

А відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивачів на користь відповідача судові витрати у розмірі по 1610,40 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1610 грн. 40 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: