Справа № 724/788/21
Провадження № 2/724/55/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Федонюка В.В.

за участі сторін:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

15.04.2021 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

В обґрунтування своєї позовної заяви позивач зазначає, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 19 липня 2002 року по 22 червня 2020 року. У 2010 році на ім`я дружини ними було отримана земельна ділянка для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку. На даній земельній ділянці на протязі 2010 року сторонами був побудований житловий будинок загальною площею 142,8 кв.м. Після оформлення права власності на будинок в подальшому ними було побудовано на цій ж ділянці гараж та інші прибудинкові споруди та будівлі.

Позивач вказує, що для зручності оформлення права власності ними з колишньою дружиною було ухвалено рішення про реєстрацію на неї права власності на дане нерухоме майно. Після розірвання шлюбу відповідачка позбавила позивача можливості користуватися половинною спірного майна, що змусило його звернутися з позовом при визнання за ним права власності на частку у спірному нерухомому майні подружжя та частку земельної ділянки на якій воно розташоване.

На думку позивача є всі фактичні та правові підстави для визначення спірного майна житлового будинку загальною площею 142,8 кв.м. та прибудинкових споруд, які добудовані після реєстрації права власності на вищезазначений будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом права спільної власності подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину майна житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки на якій знаходиться спірне майно.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд позов задовольнити та визнати за ним право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя у вигляді нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також права власності на 1/2 земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою.

В заяві від 04.08.2023 року представник відповідача зазначає, що з 19 липня 2002 року по 22 липня 2020 року ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

За цей час у них народилась спільна дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак спільне життя з ОСОБА_5 не склалось, і тому рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 червня 2020 року у справі №724/723/20 шлюб було розірвано.

На даний час, ОСОБА_3 не в змозі самостійно утримувати спільного сина ОСОБА_6 , адже щоденно необхідні кошти на одяг, харчування, лікування, тощо. При цьому фінансової (матеріальної) допомоги ОСОБА_7 для утримання дітей не надає взагалі.

За таких обставин 11 травня 2023 року в її інтересах представником подана заява про стягнення аліментів на дитину в Хотинський районний суд Чернівецької області.

Хотинським районним судом враховуючи те, що син ОСОБА_6 входить до складу її сім`ї, знаходиться на її утриманні, проживає разом з нею за однією адресою, що підтверджується довідкою Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області № 1242 від 10 травня 2023 року про реєстрацію за місцем проживання та знаходження дитини на утриманні матері 22 травня 2023 року виніс судовий наказ про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.?

Так, 19 липня 2023 року Хотинським відділом ДВС відкрито виконавче провадження ВП № 72302065.

Згідно довідки ДВС від 02.08.2023 року № 12361 у боржника ОСОБА_2 станом на 01 серпня 2023 року виникла заборгованість по сплаті аліментів на суму 9026 гривень.

Враховуючи вище викладене представник відповідача просить суд збільшити розмір частки у спільному майні подружжя.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 травня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 вересня 2021 року у справі призначено судову будівельну технічну експертизу.

Згідно розпорядження Хотинського районного суду від 24.09.2021 року справу № 724/788/21 було призначено до повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із закінченням терміну повноважень із здійснення правосуддя судді Гураль Л.Л.

Так, відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.09.2021 року вказану справу передано на розгляд судді Єфтеньєву О.Г.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи у загальному провадженні.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 21.11.2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.11.2022 року продовжено розгляд справи.

15.12.2022 року у справі ухвалено заочне рішення.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 27.09.2023 року відповідачу поновлено строки для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2023 року скасовано заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, яким було задоволено позов ОСОБА_2 . Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні посилаючись на доводи наведені в позовній заяві просив суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі, а також вказав, що майно було набуте під час перебування у шлюбі. Тому відповідно до законодавства, дане майно являється таким, що належить подружжю в рівних частинах. Обставини, що дитина навчається і перебуває на обліку закордоном не заперечуються, але відношення до суті спору не мають. Так само і додана постанова за насильство.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, від її представника ОСОБА_8 , надійшла заява в якій просить суд слухати справу у його відсутності та без участі відповідача, позовні вимоги визнає частково і просить суд визнати за відповідачем право власності у спірному будинку у співвідношенні 60% на 40% при цьому врахувати, що відповідач утримує неповнолітнього сина, розмір аліментів, які вона одержує недостатній для забезпечення його фізичного, другового розвитку та навчання.

Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 19 липня 2002 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області 22 червня 2020 року № 724/723/20 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 142,8 кв.м., житловою площею 83,2 кв.м., вбиральня літ. «Б» на підставі рішення Хотинської міської ради від 17.03.2010 року № 63/4 належить на праві власності на цілу частку ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 31.05.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2010 року серія ССХ № 332009.

Відповідно до інформації, що міститься в КП «Хотинське бюро технічної інвентаризації» Хотинської міської ради житловий будинок літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_2 складає перший поверх: коридор, ванна, комора, кухня, кімната всього по першому поверху 68,40 кв.м.; мансард складає: коридор, кімната, кімната, кімната всього по мансарду 74,40 кв.м., всього по літ. «А» 142,80 кв.м. (а.с.9).

Згідно до висновку експерта № 89 з фото таблицями нерухомого майна житлового будинку, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 експерт вказав, що під час дослідження встановлено, що в частині планування житлового будинку літ. «А» дані зазначені в матеріалах з технічної інвентаризації нерухомого майна в цілому відповідають результатам обстеження за винятком фактично наявної в житловому будинку дерев`яної сходової клітини, для входу з першого поверху на мансарду, окрім житлового будинку на території домоволодіння фактично наявні будівлі, які складаються з трьох приміщень та об`єднує в собі функції гаражу та літньої кухні, споруди вбиральні, колодязя, вигребу, огорожа з воротами та хвіртками, замощення.

Об`ємно-планувальні характеристики, конструктивні характеристики, споруди, характеристики конструктивних елементів будівлі, житлового будинку та господарчих будівель та споруд відображені в таблицях експертизи (а.с.87-90).

Експерт зазначає, що будівля гараж/літня кухня літ. «В» не ведена в експлуатацію, право власності на яку не оформлено, а відповідно не враховується в подальших дослідженнях.

З висновку експерта вбачається, що на території земельної ділянки домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , площа якої становить близько 0,1000га (яка по визначенню являється нерухомим майном) розташовані наступні об`єкти нерухомого майна (будівлі та споруди):

- Житловий будинок літ. «А» (розташування в межах домоволодіння див. додатки - арк. 23) - одноповерховий з мансардою, III групи капітальності; загальна площа - 142,80м в т.ч. житлова - 83,20м2; площа за зовнішніми обмірами - 87,40м2; сумарна приведена висота - 5,60м; будівельний об`єм - 489м3; в доброму технічному стані, фізичний знос близько 15 %; з наступними конструктивними характеристиками: фундаменти - бутобетонні стрічкові, стіни та перегородки - шлакоблок, гіпсокартонні листи та пластикова вагонка по дерев`яному каркасу, перекриття - керамзитобетон армований (над І поверхом) та підшивання по дерев`яних балках (над мансардою), покрівля - листи профнастилу по дерев`яній кроквяній системі, підлоги - керамічна плитка та ламинат на шумоводоізоляційній прокладці, по бетонній основі, двері - дерев`яні внутрішні та вхідні металопластикові, вікна - металопластикові, сходи - дерев`яні внутрішньо будинкові та монолітні бетонні ганку, внутрішнє оздоблення - штукатурка і шпаклювання стін та стель, обшивання гіпсокартоном та пластиковою вагонкою, облицювання керамічною плиткою, шпалери та водоемульсійне фарбування, зовнішнє оздоблення - штукатурка і шпаклювання стін по утепленню з пінопласту, електро- та газопостачання централізовані, водопостачання - насосом з колодязя, каналізація в вигріб, опалення водяне від газового котла з гарячим водопостачанням;

- Гараж/літня кухня літ. «В» - одноповерховий, III групи капітальності; площа за зовнішніми обмірами 69,90м2; приведена висота 4,18м; будівельний об`єм 292м3; в доброму технічному стані, фізичний знос близько 10 %; з наступними конструктивними характеристиками: фундаменти - бутобетонні стрічкові, стіни - шлакоблок, перекриття - підшивання по дерев`яних балках, покрівля - листи профнастилу по дерев`яній кроквяній системі, підлоги - керамічна плитка по бетонній основі та бетонна основа без покриття, двері - дерев`яні, вікна - металопластикові, внутрішнє оздоблення - штукатурка і шпаклювання стін з частковим водоемульсійним фарбуванням, обшивання стель пластиковою вагонкою та ОСП плитами, зовнішнє оздоблення штукатурка з частковим шпаклюванням стін, електро- та газопостачання централізовані, водопостачання - насосом з колодязя, каналізація в вигріб, опалення від газового конвектора;

- Вбиральня літ. «Г»; фундаменти - бетоні(без вигребу), стіни - шлакоблок, дах та покрівля - листи профнастилу по дерев`яній кроквяній системі, підлога - бетон, двері - металеві;

- Колодязь № 1; 1шт.; зі збірних залізобетонних кілець;

- Вигріб № 2 - сталева пофарбована бочка об`ємом Зт;

- Ворота № 3; 5,5x2,5м; зі сталевих листів та кованих елементів по каркасу з елементів профільної сталі на цегляних стовпах;

- Огорожа № 4; 10,1x2,Ом - цегляна з цегляними стовпами на бетонній основі з декоративними сталевими вставками;

- Огорожа № 5; 42,7x1,6м - листи профнастилу по каркасу з елементів профільної сталі на бетонній основі;

- Огорожа № 6; 64,6x1,2м - сітка сталева плетена по стовпах з елементів профільної

сталі;

- Замощення літ. «І» - Бетонне монолітне площею 41,0м .

28.11.2022 року до суду надійшла заява позивача на виконання ухвали суду про залишення без руху. В якій позивач вказує, що надає документи, які підтверджують набуття відповідачкою права власності на земельну ділянку на якій розташовані спірні об`єкти нерухомості. Що стосується законності побудови у шлюбі із позивачем літньої кухні, яка зазначена у висновку експерта, а тому у позивача немає таких документів, так як вони не зверталися за отримання відповідного дозволу, а тому доказів у цій частині подати немає змоги.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності від 23.11.2022 року земельна ділянка кадастровий номер :01:009:0303 площею 0.0086 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства адреса: АДРЕСА_2 , знаходиться у власності ОСОБА_3 .

Згідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності від 23.11.2022 року земельна ділянка кадастровий номер :01:009:0302 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) адреса: АДРЕСА_2 , знаходиться у власності ОСОБА_3 . Дата державної реєстрації земельної ділянки 01.10.2015 року.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності від 23.11.2022 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться у власності ОСОБА_3 . Дата прийняття рішення про державно реєстрацію 31.05.2010 року.

Згідно до витягу з рішення Хотинської міської ради 6 скликання 43 сесії № 568/43/15 від 13.10.2015 року вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передати у власність земельні ділянки кадастровий номер :01:009:0303 та :01:009:0302 ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 народився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 його батьками є ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

Дитина ОСОБА_4 , проживає з відповідачем та знаходиться на її утримані, що підтверджується довідкою від 09.06.2021 року № 1769.

Постановою від 19.07.2023 року № 72302065 відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу № 724/1017/23 від 22.05.2023 року про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.08.2023 року № 12361 станом на 01.08.2023 року у ОСОБА_2 , наявна заборгованість по аліментам 9026 грн.

Постановою Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.08.2022 року № 724/1315/22 притягнуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп., а саме за те, що ОСОБА_2 , 12.07.2022 року біля 02:00 год., перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого сина ОСОБА_4 домашнє насильство, а саме завдав удару правою рукою в область голови, чим завдав фізичного болю, а також висловлювався нецензурною лайкою в його адресу, що могло завдати шкоди психологічному здоров`ю. У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, але від нього до суду надійшла заява в якій він вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення визнав, просив справу розглянути у його відсутності.

Як вбачається з довідки (а.с.237) ОСОБА_4 бере участь у навчанні в допрофесійній підготовки в коледжі імені Фрадріха Ліста.

Згідно довідки від 13.08.2022 р. № 168 ОСОБА_4 , дійсно є студентом Хотинського фахового коледжу Закладу вищої освіти «Подільський державний університет» з 01.09.2021 року другого курсу денної форми навчання. Закінчення навчання ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до квитанцій (а.с.228) ОСОБА_2 , сплатив борг по виконавчому провадженні № 72302065 в розмірі 8398,26 грн., та 1400 грн.

Так, зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

За позовом дружини, чоловіка, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Крім того, відповідно до ч.1. ч.2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Відповідно до статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, судом встановлено, що сторони перебуваючи в шлюбі побудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Житловий будинок відповідно до оцінювального акту про будинок А-1 побудований 2008 році та у 31.05.2010 року відповідач отримала свідоцтво про право власності (а.с.10) на вище вказаний житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 142,8 кв.м., житловою площею 83,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: вбиральнею літ. «Б».

Крім того, сторони за час перебування у шлюбі побудували колодязь № 1, вигріб № 2, ворота № 3, огорожа № 4, огорожа № 5, огорожа № 6, замощення літ. «І». Відповідач зазначене не оспорювала та не надала доказів на спростування зазначеного.

08.12.2015 року відповідач в період перебування у шлюбі отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку кадастровий номер :01:009:0302 площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З приводу гаража/літньої кухні літ. «В» матеріали справи не містяться доказів, а саме правовстановлюючих документів на гаража/літню кухню літ. «В». Більше того експертом встановлено та у висновку № 89 вказується, що будівля гараж/літня кухня літ. «В» не ведена в експлуатацію, право власності на яку не оформлено, а відповідно не враховується в подальших дослідженнях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.04.2023 року № 511/2303/19 вказала, що: «Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15).

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 722/823/17-ц (провадження № 61-45361св18) Верховний Суд розмежував правовий статус незавершеного та самочинного будівництва, зазначивши, що об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже, є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил може підлягати поділу між ними, а щодо самочинного будівництва такі способи захисту прав не застосовуються.

Водночас при вирішенні спору про поділ майна подружжя Верховний Суд України зазначив, що в разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання (постанова від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15).

Виходячи з перелічених вище висновків Верховного Суду України та Верховного Суду не є об`єктом права власності новостворений об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, будівельного паспорта (схеми намірів забудови), оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Такий об`єкт не підлягає поділу.

За змістом частини другої статті 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та ін.

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21)).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом».

Отже, враховуючи те, що матеріали справи не містяться доказів правовстановлюючих документів на гараж/літню кухню літ. «В» та нерухоме майно не уведено в експлуатацію, оскільки воно є самочинно збудоване, а тому не є об`єктом права власності та не може бути предметом поділу майна подружжя. Суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію, однак позивач в позовній заяві не ставив такі позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином в задоволенні позовних вимог у частині поділу нерухомого майна гаража/літньої кухні літ. «В» слід відмовити.

Щодо відступлення судом при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних часток та збільшення частки майна дружині.

Відповідачем доведено, що позивачем вчинялися насильницькі дії відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , що підтверджується постановою суду від 02.08.2022 року № 724/1315/22. Також позивач не належно сплачував аліменти у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість по аліментам.

Крім того суд звертає увагу на те, що син ОСОБА_4 , на даний час проживає з відповідачем та продовжує навчання.

Відповідно до норм ч.2,3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд також враховує позицію Верховного Суду від 05.12.2018 року № 456/828/17 та від 16.12.2019 року № 308/4390/18 в яких вказується, що: «Статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності.

По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Обов`язок, передбачений статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя».

Верховний Суд вказав, що правильним є, що суд може відступити від принципу рівності часток подружжя за умови існування таких обставин: проживання разом із матір`ю (батьком) дитини (дітей), а також непрацездатних повнолітніх сина, дочки; розмір аліментів, які одержує дитина (діти), недостатні для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.

Частиною третьою статті 70 СК України дійсно передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, для правильного застосування частини третьої статті 70 СК України необхідним є встановлення чи є достатніми чи недостатніми аліменти, які отримуються тим з подружжя, з ким залишились проживати діти для їх фізичного і духовного розвитку.

Судом встановлено, що з позивача на користь відповідача стягуються аліменти у мінімальному розмірі, що вказується у розрахунку заборгованості (а.с.174).

Крім того, оскільки наявними доказами у матеріалах справи підтверджується, що неповнолітній син ОСОБА_4 , на даний час проживає з відповідачем, продовжує навчання та позивачем відносно сина вчинялися насильницькі дії та позивач не належно та не вчасно сплачував аліменти у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість по аліментам, яку в подальшому позивач погасив, проте сам факт наявності певний час заборгованості по аліментам підтверджує те, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення дитини та ухилявся від участі в утриманні дитини.

Враховуючи вище викладене суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів дійшов висновку про те, що слід відступити від рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя на будинковолодіння та земельну ділянку. Оскільки враховуючи, все вище зазначити на підставі норм ч.2, 3 ст. 70 СК України позов слід задовольнити частково та збільшити частку відповідачу, а саме: визнати право власності на 2/5 частки спільного майна подружжя нерухомого майна, житлового будинку, літ. «А» загальною площею 142,80 м.кв., житловою площею 83,20 м.кв., вбиральня літ. «Г», колодязь «№1», вигріб «№2», ворота «№3», огорожа «№4», огорожа «№5», огорожа «№6», замощення літ. «І», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та на 2/5 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:009:0302 площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , а в задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову частково на обидві сторони.

Позивач звертаючись до суду з позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 1113,60 грн., що становить 100 % від ціни позову. Позов задоволено частково на користь позивача в розмірі 80 %. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі (1113,60*80/100) = 890,88 грн.

Проте, відповідач звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення сплатив судовий збір у розмірі 547,57 грн., на користь відповідача задоволено позов у розмірі 20 %. Таким чином з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі (547,57*20/100) = 109,54 грн.

Згідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що слід зобов`язати та стягнути з відповідача на користь позивача різницю судового збору у розмірі (890,88-109,51) = 781,37 грн. В іншій частині звільнити сторін від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Северянін та інші проти України" (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вище наведеного та керуючись ст. 60, 62, 70 СК України, ст. 328,329, 331, 376 ЦК України, ст. 12, 13, 76-90, 141, 142, 265, 352 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задовольнити частково.

Визнати право власності на 2/5 частки спільного майна подружжя нерухомого майна, а саме: житлового будинку, літ. «А» загальною площею 142,80 м.кв., житловою площею 83,20 м.кв., вбиральня літ. «Г», колодязь «№1», вигріб «№2», ворота «№3», огорожа «№4», огорожа «№5», огорожа «№6», замощення літ. «І», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ).

Визнати право власності на 2/5 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:009:0302 площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 781,37 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.01.2024 року.

Суддя: Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ