ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/905/24 Справа № 215/3185/23 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М.О. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 215/3185/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» про стягнення невиплаченої заробітної плати, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року (суддя Камбул М.О., повний текст рішення складено 02 жовтня 2023 року),

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» (надалі ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23») про стягнення невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» (колишня назва ТОВ «Промислові ремонти») з 13 грудня 2018 року на посаді машиніста крана 5 розряду на виробничій дільниці з ремонту устаткування № 2 та була звільнена з посади за згодою сторін, на підставі статті 36 КЗПП України 07 квітня 2023 року. Зазначає, що роботодавцем при звільненні за період січень 2023 року - березень 2023 року не було виплачено заробітну плату. При цьому згідно довідки ф. ОК-5 вбачається, що в період з лютого 2023 року по березень 2023 року ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата в розмірах: лютий 2023 року - 6700 грн (до виплати 6700 грн - 18% ПДФО-1,5% ВЗ=5393,50 грн, березень 2023 року - 6700 грн (до виплати 6700 грн - 18% ПДФО-1,5% ВЗ=5393,50 грн. Тому вважає, що загальний розмір невиплаченої заробітної плати за січень 2023 року - березень 2023 року складає 16180,50 грн (5393,50 грн х 3). Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» невиплачену заробітну плату розмірі 16180,50 грн та судові витрати по справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року. за клопотанням представника позивача Зеркіна А.С., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 , замінено первісного відповідача на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» (надалі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ- РЕМОНТИ»), скорочена назва ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ».

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 8787 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» судовий збір у розмірі 1073,60 грн на користь держави. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

З вказаним судовим рішенням не погодилось ТОВ «Промислові-ремонти» та подало апеляційну скаргу, у якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд замінивши відповідача на ТОВ «Промислові-ремонти», не направив останньому ані позовної заяви, ані ухвали про відкриття провадження та залучення до участі у справі. Про вказані обставини ТОВ «Промислові-ремонти» дізналося з Єдиного державного реєстру судових рішень та двічі зверталося до суду із клопотанням про заміну відповідача на належного, яким є саме ТОВ «Кларікс РЕМ 23», в задоволенні якого судом відмовлено. Вважає, що ТОВ «Промислові-ремонти» є неналежним відповідачем по справі. Судом першої інстанції не встановлено обставин реорганізації ТОВ «Промислові ремонти», не з`ясовано питання про те, чи прийняв останній на себе зобов`язання по виплаті нарахованої заробітної плати і відповідних компенсації за це кредиторам, пред`явлення позивачем, як кредитором, вимоги щодо виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати до ТОВ «Промислові ремонти», найменування якого змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23», як основного боржника, отримання від останнього відмови від задоволення такої вимоги або не одержання від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу. Зазначає, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «ПРОМСПЕЦБУДТОР», ТОВ «СОЛ-ПРОМ» та ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ» є правонаступниками ТОВ «Кларікс РЕМ 23», котре до заміни мало найменування ТОВ «Промислові ремонти», а тому є незрозумілим чому позивачем було обрано в якості відповідача лише ТОВ «Промислові-ремонти». Оскільки, ТОВ «Кларікс РЕМ 23» (до перейменування ТОВ «Промислові ремонти») на час розгляду справи не є припиненим, в силу вимог статті 109 ЦК України. Відповідач - ТОВ «Промислові-ремонти» несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «Кларікс РЕМ 23». Зазначив, що оскільки правонаступниками ТОВ «Кларікс РЕМ 23» шляхом виділу є не тільки відповідач, а ще ТОВ «ПРОМСПЕЦБУДТОР» та ТОВ «СОЛ-ПРОМ», то всі правонаступники несуть субсидіарну відповідальність перед кредиторами основного боржника. ТОВ «Промислові-ремонти» створено шляхом виділу із ТОВ «Промислові ремонти», назву якого змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23» та зареєстровано в порядку встановленому законодавством 11 квітня 2023 року. ОСОБА_1 працювала у період з 13 грудня 2018 року по 07 квітня 2023 року у ТОВ «Промислові ремонти», тобто вона ніколи не перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Промислові-ремонти», яке створено через 4 днів після звільнення позивача. Відомості в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення діяльності ТОВ «Кларікс РЕМ 23» відсутні, тому відсутні підстави вважати ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ» належним відповідачем у справі, а тим більше приймати рішення про стягнення з нього на користь позивача присуджених сум.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 13 грудня 2018 року по 07 квітня 2023 року перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Промислові ремонти» (а.с. 12-13).

Згідно з індивідуальними відомостями застрахованої особи за формою ОК-5,заробітна плата ОСОБА_1 становить: січень 2023 року - 0,00 грн, лютий 2023 року - 6700 грн, березень 2023 року - 6700 грн (а.с. 17).

Із наданої позивачем інформації про рух коштів в АТ «ПУМБ» за період з 01 січня 2023 року по 30 серпня 2023 року, видно, що 28 лютого 2023 року на банківський рахунок позивача зараховано 2000,00 грн з призначенням виплата ТОВ «Промислові ремонти» (а.с. 54).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є правонаступником ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» (а.с. 30-32).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Промислові ремонти», правонаступником якого є ТОВ «Промислові-ремонти» позивачеві не були виплачені всі належні суми у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, отже, наявні всі підстави для стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача в сумі 8787 грн невиплаченої заробітної плати.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за наступними підставами.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 у період з 13 грудня 2018 року по 07 квітня 2023 року працювала на посаді машиніста крана 5 розряду в ТОВ «Промислові ремонти» та була звільнена за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (а.с. 12-13).

Доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Промислові-ремонти» про те, що останнє не є правонаступником ТОВ «Кларікс РЕМ 23» (до перейменування ТОВ «Промислові ремонти»), де працювала позивач, колегією суддів відхиляються з огляду на наступні обставини, які встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що ТОВ «Промислові-ремонти» є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «Промислові-ремонти» було утворено відповідно до рішення №07/03 єдиного учасника ТОВ «Промислові ремонти» від 07 березня 2023 року та рішення №1 єдиного засновника про створення ТОВ «Промислові - ремонти» від 11 квітня 2023 року, шляхом виділу з ТОВ «Промислові ремонти» відповідно до розподільчого балансу останнього.

Статтею 109 ЦК України унормовано, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов`язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.

Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно (ч. 3 ст. 109 ЦК України).

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням (ч. 4 ст.109 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Матеріалами справи, а саме витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується державна реєстрація ТОВ «Промислові-ремонти», яке є правонаступником ТОВ «Промислові ремонти».

При цьому, судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на момент розгляду спору, ТОВ «Промислові ремонти», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23», не перебуває в стані припинення.

Згідно рішення №07/03 єдиного учасника ТОВ «Промислові ремонти» від 07 березня 2023 року, виділено з ТОВ «Промислові ремонти» - ТОВ «Промислові-ремонти» та передано останньому активи та пасиви, у вигляді частини майна ТОВ «Промислові ремонти», згідно розподільчого балансу.

Згідно рішення №1 єдиного засновника про створення ТОВ «Промислові ремонти» від 11 квітня 2023 року, останнє є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов`язкам ТОВ «Промислові ремонти», згідно розподільчого балансу від 11.04.2023 року, та несе субсидіарну відповідальність по обов`язкам ТОВ «Промислові ремонти» відповідно до статті 109 ЦК України.

Оскільки розподільчий баланс від 11 квітня 2023 року не містить відомостей щодо передачі ТОВ «Промислові-ремонти» заборгованості ТОВ «Промислові ремонти» із заробітної плати перед працівниками, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку ТОВ «Промислові-ремонти» має нести виключно субсидіарну відповідальність за невиплату при звільненні заробітної плати позивачу ОСОБА_1 .

Статтею 619 ЦК України визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника.

Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Субсидіарна відповідальність має місце у зобов`язаннях з множинністю осіб на стороні боржника.

Додатковий характер відповідальності полягає в тому, що кредитор перш за все має пред`явити вимогу основному боржнику і очікувати від нього виконання або виплати, що являють собою прояв цивільно-правової відповідальності.

Якщо вимога кредитора в повному обсязі задоволена основним боржником, додатковий боржник до відповідальності не притягується. Тобто, пред`явлення кредитором вимоги до додаткового (субсидіарного) боржника можливе в двох випадках: 1) якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора, незалежно з якої причини він надав таку відмову; 2) якщо кредитор не одержав від основного боржника в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу.

Розумність строку для надання відповіді на пред`явлену вимогу залежить від ситуації, в якій така вимога пред`являється, та має бути оцінена в кожному окремому випадку.

Отже, субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом із боржником відповідають у випадках, передбачених законом або договором.

Таким чином, кредитор, у випадку відмови у задоволені вимоги основного боржника про сплату заборгованості за певним зобов`язанням або неотримання у розумний строк вимоги від основного боржника на пред`явлену вимогу, наділений правом пред`явити вимогу як до основного боржника (у даному випадку ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23») так і до субсидіарного (додаткового) боржника (ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ»).

Станом на теперішній час заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 роботодавцем не виплачена.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Тобто, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» був зобов`язаний виплатити позивачці всі суми саме 07 квітня 2023 року та до теперішнього часу розрахунку не провів, що свідчить про недотримання останнім не тільки розумного строку щодо сплати заборгованості із заробітної плати, але й про грубе порушення норм трудового законодавства, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на стягнення боргу з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», як з субсидіарного (додаткового) боржника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23».

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно визначив, що відповідач ТОВ «Промислові-ремонти» є належним відповідачем у справі.

Не приймаються колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань містяться відомості про те, що юридичними-особами правонаступниками ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» є: ТОВ «ПРОМСПЕЦБУДТОР», ТОВ «СОЛ-ПРОМ» та ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ», та є незрозумілим чому з вищенаведених юридичних осіб позивачка висунула вимоги лише до ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ».

Так, частиною 3 статті 109 ЦК України визначено, що якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Згідно ж статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, пред`явлення вимоги до всіх солідарних боржників це право, а не обов`язок кредитора.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», як з правонаступника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності їх переоцінки.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 січня 2024 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста