Номер провадження: 22-ц/813/805/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Заїкіна А.П.,

Карташова О.Ю.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 25.02.2020 року, ухваленого під головуванням судді Бескровного Я.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна Андрія Костянтиновича, третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

30.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , та неодноразово змінюючи свої позовні вимоги, просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії Комунального підприємства (далі КП) «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43781058 від 31.10.2018 року, на підставі якого 25.10.2018 року було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на самовільно побудоване майно, а саме: садовий будинок, загальною площею 75,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належним їй на підставі права приватної власності садовий будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за власний рахунок:

- самочинно збудованого нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 48,62 кв.м., просторове місце розташування якого визначено у каталозі координат будівлі «будівля № 1», що наведено у дослідницькій частині висновку судової земельно-технічної експертизи № 18-6361 від 20.05.2019 року, та яка примикає з двох сторін до садового будинку ОСОБА_1 , знаходиться на заході садового будинку ОСОБА_1 , по АДРЕСА_2 ;

- самочинно зведеної одноповерхової споруди (будівлі) прямокутної в плані форми, яка розташована на земельній ділянці, загальною площею 18,03 кв.м., просторове місце розташування якого визначено у каталозі координат кутів будівлі «будівля № 4», що наведено у дослідницькій частині висновку судової земельно-технічної експертизи № 18-6361 від 20.05.2019 року, та яка елементами покрівлі примикає до садового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 .

Позивач обґрунтувала позов тим, що вона є власником садового будинку, загальною площею 49,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.8) та за весь час володіння, будь-яких реконструкцій та перепланувань вказаного садового будинку, не проводила. Земельна ділянка, на якій розташований її садовий будинок, межує із земельною ділянкою, яка передана ОСОБА_2 .

З травня 2018 року ОСОБА_2 незаконно здійснює будівництво об`єкта нерухомості і зведення одноповерхової споруди прямокутної в плані форми, яка виготовлена з металевих конструкцій, які зварені між собою на вказаній земельній ділянці, що перешкоджають обслуговуванню її садового будинку. Зазначає, що ОСОБА_2 самовільно демонтував огорожу позивача, та прибудував будинок, до її будинку, що негативно впливає на його цілісність, оскільки їй закрито доступ до частини будинку, самочинне будівництво об`єкту нерухомості та споруди закрило вікна будинку позивача та, крім того, самочинно збудований будинок відповідачем ОСОБА_2 прибудовано без жодних відстаней. Також, вказаним самочинним будівництвом порушено інсоляцію садового будинку, належного їй.

Позивач зазначила, що такими діями ОСОБА_2 порушено її права, в частині володіння вищевказаним садовим будинком і користування останнім.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено (т.2, а.с.70-73).

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №43781058 від 31.10.2018р., на підставі якого 25.10.2018р. було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на самовільно побудоване майно, а саме садовий будинок, загальної площею 75,9 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належним їй на підставі приватної власності садовим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за власний рахунок:

самочинно збудованого нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці, загальною площею 48,62 кв.м., просторове місце розташування якого визначено у каталозі координат кутів будівлі «будівля №1», що наведено у дослідницькій частині висновку судової земельно-технічної експертизи №18-6361 від 20.05.2019р., проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, та яка примикає з двох сторін до садового будинку ОСОБА_1 , знаходиться на заході від садового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ;

самочинно зведеної одноповерхової споруди (будівлі) прямокутної в плані форми, яка розташована на земельній ділянці, загальною площею 18,03 кв.м., просторове місце розташування якої визначено у каталозі координат кутів будівлі «будівля №1», що наведено у дослідницькій частині висновку судової земельно-технічної експертизи №18-6361 від 20.05.2019р., проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, та яка елементами покрівлі примикає до садового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 25.02.2020 року та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись при цьому на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права (т.2, а.с.76-79).

Апеляційна скарга була обґрунтована тим, що посилання будівельно-технічного експертного дослідження №015/1/2018 від 21.09.2018 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки висновок експерта не може бути належним і допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Вказаний висновок не містить інформацію про попередження експерта про кримінальну відповідальність та мету його складення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому на її думку апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07.06.2021 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2020 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К., третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено (т.2, а.с 153-158).

Однак, постановою Верховного Суду від 13.04.2022 року постанова Одеського апеляційного суду від 07.06.2021 року скасована, справа направлена на новий апеляційний розгляд (т. 2,а.с. 244-250).

При цьому в постанові Верховного Суду від 13.04.2022 року вказано, що скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 додала висновок експерта (будівельно-технічне експертне дослідження) від 21 вересня 2018 року № 015/1/2018, яким було встановлено, що садовий будинок АДРЕСА_1 є самочинно реконструйованим відповідно до ст. 376 ЦК України. Однак вказаний висновок, на думку апеляційного суду, не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, оскільки не містить вказівки на те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також зазначення, що вказаний висновок підготовлений для подання до суду. У зв`язку з цим апеляційний суд вважав, що зазначений висновок є недопустимим доказом у розумінні ст. 78 ЦПК України.

Однак, Верховний Суд вказав, що такий висновок апеляційного суду є передчасним, оскільки факт самочинності будівництва за заявленими вимогам у цій справі є складовою фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі наявних у справі доказів, і висновків суду, які суд повинен зробити при розгляді цих позовних вимог. При цьому побудова об`єкта нерухомості з істотним порушенням будівельних норм та правил є самостійною ознакою самочинного будівництва, а виникнення на нього права власності не позбавляє права зацікавленої особи, права якої порушено, на знесення такого будівництва та обов`язку особи, яка здійснила таке будівництво, щодо його знесення при порушені прав інших осіб та при неможливості його перебудови.

Крім того, Верховний Суд вказав, що відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/3 (в редакції станом на час складення висновку експерта), підставою для проведення експертного дослідження є письмова заява (лист) замовника (юридичної або фізичної особи) з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються. Експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом висновку експерта, за такими винятками: у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження; опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку.

Верховний Суд вказав, що наданий позивачем висновок експертного дослідження від 21 вересня 2018 року № 015/1/2018 складений відповідно до чинного на дату проведення законодавства, тому в апеляційного суду не було підстав визнавати його недопустимим доказом, та у зв`язку із цим також визнавати недопустимим доказом - висновок судової земельно-технічної експертизи від 20 травня 2019 року № 18-6361.

Таким чином, колегія суддів вважає, що будівельно-технічне експертне дослідження №015/1/2018 від 21.09.2018 року є належним і допустимим доказом у даній справі.

В ході нового апеляційного розгляду справи, протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Гірняк Л.А., Цюра Т.В. (т.3, а.с. 2).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено інший склад суддів: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Карташов О.Ю., Цюра Т.В. (т.3, а.с. 22-23).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено інший склад суддів: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Карташов О.Ю., Заїкін А.П. (т.3, а.с. 57).

Вирішуючи питання про розгляд справи за участю позивача ОСОБА_1 ,за відсутності інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.3, а.с.79-89).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Колегія суддів також зазначає, що поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право ЄСПЛ є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

ЄСПЛ оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді Одеського апеляційного суду майже 4 роки (т.2, а.с.84), включаючи також перебування справи в судів апеляційної інстанції і у Верховному Суді, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні, за наявними матеріалами справи, за участю позивача ОСОБА_1 , у відсутність інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_2 самовільно побудоване майно, а саме садовий будинок АДРЕСА_3 , а тому він підлягає знесенню, з припиненням права власності на нього, яке було зареєстровано 25.10.2018р. за ОСОБА_2 (номер запису 28669505)

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником садового будинку, загальною площею 49,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 , від 24 грудня 2001 року, виданим Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради, на підставі технічного паспорту від 2001 року, довідкою СТ «Зелений мис» про виплату паю від 18.12.2001 року, розпорядженням УЗР Одеської міської ради, зареєстрованого в ОМБТІ та РОН за №1099-стр93 кн17С, 21.01.2002 року.

Її земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Також з матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2018р. відповідач ОСОБА_2 самовільно демонтував огорожу позивача ОСОБА_1 , та прибудував будинок впритул до її будинку, закривши їй доступ до частини її будинку. Це самочинне будівництво об`єкту нерухомості та споруди закрило вікна будинку позивача. Також, вказаним самочинним будівництвом порушено інсоляцію садового будинку, належного позивачу ОСОБА_1 , відсутні протипожежні відстані між будинком позивача та новозбудованої будівлі відповідача

Зазначені обставини підтверджуються висновком будівельно-технічного експертного дослідження № 015/1/2018 від 21.09.2018 року.

Більше того, згідно вищевказаного висновку у відповідача ОСОБА_2 немає будь-яких дозвільних документів на проведення ним реконструкції будинку (т.1, а.с.18-30).

Крім того, постановою № 506/18 по справі про адміністративне правопорушення від 07.08.2018р., складеної заступником начальника Управління-начальником інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі ОМР) ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за здійснення зазначеного самочинного будівництва (т.1, а.с.36-37).

Однак, не дивлячись на це, відповідач ОСОБА_2 продовжив самочинне будівництво, і державним реєстратором Одеської філії КП «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним А.К. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 43781058 від 31.10.2018р., на підставі якого 25.10.2018 року зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на садовий будинок, загальною площею 75,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 28669505, та що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 174767095 від 23.07.2019 року (т.1, а.с.171).

Підставою виникнення у відповідача ОСОБА_2 права власності на садовий будинок, загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 07.09.2018р., видавник: ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» та заява відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т.2, а.с.27-37).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із вимог, передбачених ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України та обґрунтовано зазначив, що в даному випадку діями відповідача ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 обмежена у здійсненні свого права власності, що виразилося у неможливості вільного доступу до свого майна з усіх сторін, а також у тому, що самовільне будівництво здійснене відповідачем, закрило вікна в будинку позивача, внаслідок чого до її будинку не потрапляє денне світло та свіже повітря.

Також суд дійшов висновку про те, що в даному випадку правовідносини, які виникли між сторонами, мають регулюватися ст.ст. 376, 391, 396 ЦК України, а також ст. 103 ЗК України.

Згідно висновку судової земельнотехнічної експертизи № 18-6361 від 20.05.2019р., проведеної експертами ОНДІСУ МЮ України, визначено місце знаходження, конфігурацію, поміри та площу земельної ділянки (пляму забудови), на якій розташована самовільно збудована нерухомість та зведена одноповерхова споруда відповідача ОСОБА_2 , що примикають до садового будинку позивача ОСОБА_1 (т.1, а.с.87-94).

Так, вказаним висновком судової експертизи встановлено, що земельна ділянка (пляма забудови), на якій розташована самовільно збудована нерухомість, примикає з двох сторін до садового будинку ОСОБА_1 , знаходиться на заході від садового будинку ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 , просторове місце розташування земельної ділянки зайнятої будівлею, що примикає до садового будинку ОСОБА_1 , визначено у каталозі координат кутів будівлі «будівля №1». Земельна ділянка під забудовою має Г-образну форму багатокутника, межі проходять по прямим лініям з наступними довжинами (м.): 6,12+1,41+1,18+6,49+1,77+4,72+9,79. Фактична площа, земельної ділянки (пляма забудови), на якій розташована самовільно забудована нерухомість, яка примикає з двох сторін до садового будинку ОСОБА_1 , складає 48,62 м2.

Крім того, в ході досліджень встановлено наявність іншої будівлі, що елементами покрівлі також примикає до садового будинку ОСОБА_1 та яка розташована зі сторони узбережжя, про що вказано вище.

З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки вищевказане будівництво проведено відповідачем без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, взагалі без проекту, то таке будівництво є самочинним, що свідчить про дієвий спосіб захисту, який обрала позивач ОСОБА_1 .

Зазначеними обставинами також спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про законність здійснення перебудови садового будинку АДРЕСА_1 , оскільки суду не надано жодних правовстановлюючих документів, які б свідчили про законність вчинення таких дій відповідачем ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку щодо визначення порядку виконання оскаржуваного судового рішення, згідно якого у разі набрання цим рішенням законної сили, воно є підставою для припинення права власності, яке було зареєстровано 25.10.2018р. за ОСОБА_2 на самовільно побудоване майно, а саме садовий будинок АДРЕСА_3 (номер запису 28669505).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 25.02.2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.04.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

А.П. Заїкін

О.Ю. Карташов