Справа № 569/837/23 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/766/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2024 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2024 року,

встановив:

В січні 2023 року позивач ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 серпня 2018 року між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» та Іноземним підприємством «КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ Україна ЛІМІТЕД» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів №06/6765619/9069/18, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу марки Skoda Roomster/Praktik д.н.з. НОМЕР_1 .

20.06.2019 року о 12 год. 00 хв. гр.. ОСОБА_1 на 132 км.+800 м. автодороги Устилуг-Луцьк-Рівне керуючи транспортним засобом марки «Фіат» д.н.з. НОМЕР_2 не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду в попутному напрямку.

Постановою Рівненського міського суду від 30.08.2019 року у справі №569/12374/19 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 48 223,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 02785 від 17.07.2019.

31.10.2019 ПрАТ «СГ «ТАС», де була застрахована цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Fiat д.н.з. НОМЕР_2 , здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля 55,10% в розмірі 29 966,90 грн.

Оскільки ПрАТ «СГ «ТАС» не здійснила виплату в повній мірі страхового відшкодування, позивач, до якого у порядку зворотної вимоги перейшло право на отримання від відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, просило стягнути з ОСОБА_1 шкоду завдану в результаті ДТП в сумі 18 256,18 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2024 року відмовлено у здоровленні позову.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лащук Юлії Валеріївни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у стягненні з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» відповідно до ст. 993, 1194 ЦК України має право на відшкодування в повному обсязі завданої матеріальної шкоди. При цьому, оскільки ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі визначеному ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Законом № 1961-IV), а саме, вартість відновленого ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу 55,10% та за мінусом розміру франшизи у сумі 29 966,90 грн, то в такому разі різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинна відшкодувати особа, яка завдала шкоду, в загальному порядку. При цьому у страховика відповідача - ПрАТ «СГ «ТАС», не виникло обов`язку з відшкодування вказаної різниці незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). Також просило скасувати додаткове рішення яким стягнуто з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 .

Представник відповідача подала відзив на апеляційну скаргу в якому вважає заявлену ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.05.2024 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду від 07.06.2024 року законними, обґрунтованими та прийнятими з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції чинні на час розгляду апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» № 3831-IX від 19.06.2024 позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі апеляційної скарги ) апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки апеляційна скарга подана 26.06.2024 та ціна позову (18 256,18 гривень) в даній справі на момент подачі апеляційної скарги менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 12.09.2024, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з таким.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою немає, оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2019 о 12 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 на 132 км.+800 м. автодороги Устилуг-Луцьк-Рівне керуючи транспортним засобом марки «Фіат» д.н.з. НОМЕР_2 не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду в попутному напрямку.

Постановою Рівненського міського суду від 30.08.2019 року у справі №569/12374/19 винним у вчиненні даного ДТП визнано ОСОБА_1

15 серпня 2018 року між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» та Іноземним підприємством «КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ Україна ЛІМІТЕД» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів №06/6765619/9069/18, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу марки Skoda Roomster/Praktik д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_2 №63 від 10.07.2019, страхового акту № від 16.07.2019 та розрахунку суми матеріального збитку, заподіяна в результаті ДТП транспортному засобу марки Skoda Roomster/Praktik д.н.з. НОМЕР_1 сума збитку становить 48223,08 грн. (а.с.16,17).

Згідно з платіжним доручення №026785 від 17.07.2019, ПрАТ «СК«ПРОВІДНА», відповідно до вказаного Договору добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів №06/6765619/9069/18, здійснило виплату страхового відшкодування Іноземному підприємству «КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ Україна ЛІМІТЕД» у розмірі 48223,08 грн. (а.с.18).

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9038739 від 13.02.2019, транспортний засіб марки «Fiat Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 був застрахований у АТ «СГ «ТАС», з лімітом за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн з франшизою в розмірі 950 грн (а.с.24). (а.с.1).

14.08.2019 ПрАТ №СК «ПРОВІДНА» звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.21).

31.10.2019 ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля 55,10% в розмірі 29 966,90 грн (а.с.22).

Пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України пердбачено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до частин 16, 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц: стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_1 , в порядку суброгації.

Отже, відносини між ОСОБА_1 та його страховиком ПрАТ «СГ «ТАС» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом № 1961-IV.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961 - IV встановлюють певні умови (обмеження) для визначення розміру шкоди (збитків),яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: виключно відшкодовується:

1) Оцінена шкода, а розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленому у полісі (п. 22.1 ст. 22 Закону №1961- IV);

2) Розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу

3) Розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (ст. 9, 12 Закону № 1961 - IV).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961- IV передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 2-3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розкомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку. (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розкомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що ПрАТ «СГ «ТАС» застосовано коефіцієнт фізичного зносу. Тобто, Страховик ПрАТ «СГ «ТАС» діяв в межах Закону України № 1961-IV.

Аналогічні позиції, а саме щодо стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що такої різниці неодноразово висловлювався Верховний Суд у своїх постановах, зокрема: у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц, у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1,6 статті 81 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції не звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме з врахуванням зносу при відшкодуванні витрат та розміру франшизи, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За наведених обставин, саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити скаржнику таку різницю, між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи убачається, що при виплаті страхового відшкодування страхова компанія відповідача вирахувала знос транспортного засобу та розмір франшизи, внаслідок чого і не покрила нанесений збиток відповідачем у розмірі фактичних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу (ст.22 ЦК України.)

ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» у розмірі визначеному ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка дорівнює вартості відновленого ремонту пошкодженого автомобіля з рахуванням коефіцієнту фізичного зносу 55,10% та розміру франшизи у сумі 29966,20 грн. А тому різницю в сумі 18256,18 грн. між фактичним розміром шкоди (48966,90 грн.) і страховою виплатою (29966,20 грн.) повинна відшкодувати відповідач ОСОБА_1 , як винна особа, яка завдала шкоду.

При цьому, у страховика відповідача - ПрАТ «СГ «ТАС» не виникло обов`язку з відшкодування вказаної різниці незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності) за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача обґрунтовує правильність висновків суду першої інстанції посиланням на те, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами реальну вартість матеріального збитку, заподіяного потерпілому, а також реальну вартість ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля потерпілого з метою встановлення фактичного розміру завданої шкоди. Однак представником відповідача не зазначено жодних конкретних та фактичних обставин які свідчать про неправильність визначеного матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, не подано доказів на спростування доводів позивача про розмір заподіяної шкоди унаслідок ДТП, а також не заявлялось клопотань про проведення експертизи на предмет визначення заподіяних позивачеві матеріальних збитків.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою через те, що розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС» за вказаним страховим полісом є помилковим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» 18256,18 грн. майнової шкоди.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, та за умови що позовні вимоги задоволені, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2024 року про стягнення з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_1 витрат понесених на правничу допомогу підлягає скасуванню, а такі витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» підлягають задоволенню, із ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір, який був сплачений позивачем при подані позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6507 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2024 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» () 18256,18 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» () 6507 грн. судових витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: