Справа № 444/3835/23
Провадження № 2/444/188/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

18 березня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.,

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на все її майно.

Позивач звернулась в Рава-Руську ДНК для заведення спадкової справи. Державний нотаріус завів спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (додається). Проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із-за відсутності правовстановлюючого документу на будинок, про що видано постанову.

Позивач повідомляє, що станом на 30.06.1990 р. головою двору в АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 .

Станом на 15.04.1991р. ОСОБА_2 не втратила права на частку в майні колгоспного типу двору в АДРЕСА_1 .

З метою оформлення права власності позивач звернулась в РаваРуську міську раду Львівського району Львівській області. Проте їй було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація права власності на будинок можлива лише за рішенням суду.

Оскільки господарство в АДРЕСА_1 відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак, оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки виданої КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ», реєстрація на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , не проводилась.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває. Загальна площа житлового будинку становить 44,2 кв.м. (житлова площа 15,9 кв.м., допоміжна площа 28,3 кв.м.). Господарські будівлі: погріб, ворота та огорожа, що підтверджується технічним паспортом.

На підставі вищевикладеного позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 30.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі на 06.12.2023 року.

06.12.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні о 09 год. 30 хв. 12.01.2024 року.

12.01.2024 року розгляд справи відкладено на 08.02.2024 року.

08.02.2024 року у зв`язку із неявкою сторін у справі розгляд справи відкладено на 18.03.2024 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності (арк.спр.4).

Представник відповідача Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду міська рада подала письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник третьої особи - Рава-Руська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в підготовче судове засідання не прибув, нотаріальна контора просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Одночасно подано належним чином завірену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи №187/2022, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників справи та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 02 (арк. спр. 9).

06.12.2005 року ОСОБА_2 склала заповіт із копії якого встановлено, що ОСОБА_2 , 1915 року народження, в присутності двох свідків, на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: все своє майно, і взагалі все те, що буде йому належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла внучці ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчений секретарем Липницької сільської ради Жовківського району Львівської області С.М.Вовк (арк. спр. 30).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками позивачки є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк.спр.28).

У зв`язку із одруженням позивачка своє дошлюбне прізвище " ОСОБА_5 " змінила на прізвище чоловіка " ОСОБА_6 ", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (арк.спр.29).

22.08.2022 року рішенням Жовківського районного суду Львівської області позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 16.04.2001 року, ІПН НОМЕР_5 ) додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в нотаріальну контору, а саме 3 (три) місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Рішення суду набрало законної сили 22.09.2022 року (арк.спр. 31-34).

Відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Після смерті баби ОСОБА_2 , позивач звернулася до Рава-Руської державної нотаріальної контори, де на підставі її заяви від 01.11.2022 року про прийняття спадщини, було відкрито спадкову справу № 187/2022 та надано їй Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (70485797), що встановлено з копій документів у Спадковій справі.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 44,2 кв.м, житлова 15,9 кв.м, допоміжні приміщення 28,3 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель і споруд (погріб, огорожа, ворота) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачці було відмовлено з причини неподання необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає реєстрації, що встановлено із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.09.2023 року.

Із довідки виданої виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області №696 від 06.09.2023 року встановлено, що станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору АДРЕСА_1 була: ОСОБА_2 , 1915 р.н. голова двору (арк.спр.10).

Із довідки виданої виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області №695 від 06.09.2023 року встановлено, що станом на 15.04.1991 року ОСОБА_2 не втратила право на частку в майні колгоспного двору АДРЕСА_1 (арк.спр.10).

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області №694 від 06.09.2023 року, в будинку АДРЕСА_1 , малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають(арк.спр.11).

Згідно з довідкою №693 від 06.09.2023 р. виданою виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області №693 від 06.09.2023 року, будинок АДРЕСА_1 , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває (арк.спр.11).

Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР (18.07.1963 року), майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР (18.07.1963 року), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Судом встановлено, що з метою оформлення спадщини позивач звернулась з заявою до Рава-Руськоїдержавна нотаріальна контори для оформлення спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та державний нотаріус Рава-Руської державної нотаріальної контори завела спадкову справу №187/2022. Однак, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , оскільки нею не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.09.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Позивач в позовній заяві зазначає, що у свій час ОСОБА_2 з невідомих причин, не зареєструвала у встановленому порядку право власності на свій житловий будинок та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виданої директором КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» 03.01.2023 року №24, в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилась (арк.спр.13).

На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Необхідно зазначити, що по господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян, що надає підстави вважати, що право власності було зареєстроване згідно вимог діючого на той момент законодавства в по господарській книзі Погариської сільської ради. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Чинною на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записами в по господарських книгах підтверджується власність.

Згідно з п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного встановлено, що записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок та господарські будівлі) № АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно з вимогами чинного на той час законодавства, що на той час свідчило про реєстрацію власності на будинок та господарські будівлі.

Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно з ст. 1216-1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, що стало причиною звернення позивача до суду.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_2 за час свого життя не оформила правовстановлюючих документів на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому на даний час позивач як спадкоємець за заповітом звернулась з даним позовом до суду.

З технічного паспорту виданого КП ЛОР Червоноградським МБТІ на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (арк. спр. 14-18) встановлено, що загальна площа будинку становить 44,2 кв.м. (житлова площа 15,9 кв.м., допоміжна площа 28,3 кв.м.). Господарські будівлі: погріб, ворота та огорожа.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або законність набуття такого права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Суд, оцінивши зібрані в справі докази належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, враховуючи встановлені у справі обставини, дійшов висновку про достатність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, ч. 2 ст. 247, ст. 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 44,2 кв.м, житлова 15,9 кв.м, допоміжні приміщення 28,3 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель і споруд (погріб, огорожа, ворота) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.03.2024 року.

Суддя: Олещук М. М.