Провадження № 2/521/1163/24
03 квітня 2024 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді Мурзенка М. В.
при секретарі Корнієнко Л. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
У жовтні 2023 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд:
-розділити нерухоме майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набуте у шлюбі, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму 13.02.1998 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму 11.06.1997 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), за кожним право власності на:
- 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 34843063, загальною площею 149,1 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м., що в цілому складається з: двоповерховий житловий будинок з підвалом та балконом Б; ганок -, прибудова б, літня кухня В, лазня Г, навіс Д. душ И, вбиральня К, двоповерхова господарська будівля Л, навіс М, душ Н, огорожа 1, брама 2, огорожа 3;
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 14.11.2023 року. Вирішено питання щодо витребування доказів.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2023 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.01.2024 року.
У судове засідання позивачка, представниця позивачки не з`явились, через систему «Електронний суд» подали заяву, у якій вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять її задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція статей 60, 70 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Ця презумпція може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Таким чином, вирішуючи питання про поділ майна подружжя, встановивши факт набуття цього майна подружжям у період перебування в шлюбі, застосуванню підлягають положення статей 60, 70 СК України з урахуванням презумпції спільності права власності подружжя на майно.
Судом встановлено, що 22 вересня 1979 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який був зареєстрований Приморською селищною радою міста Феодосія, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 22 вересня 1979 року зроблено запис № 94 (а.с.13).
05 січня 1999 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Феодосійського міського нотаріального округу, бланк серії ААР № 187519, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купив цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , що складається у цілому з літ. «А» - житлового будинку, смеш, житл. пл. 22,8 кв. м., літ. «а» - прибудови, літ. «В» - літньої кухні, літ. «в, Е, Б, Д, 3» - сараїв, літ. «О» - уборної, № 1, 2 - огорожи, № 3 воріт, № 4 мостіння. (а.с.17)
З архівної виписки з рішення 16 сесії 23 скликання Феодосійської міської ради від 22.10.1999 року № 451, вбачається, що ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0589 га. (а.с.18)
З копії свідоцтва про право власності від 11.10.2011 року, виданого Виконкомом Феодосійської міської ради, Витягу про державну реєстрацію прав виданого Комунальним підприємством «Феодосійське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» 12.10.2011 року, вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 149,1 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м, який складається з двоповерхового житлового будинку з підвалом та балконом, житлова площа 50,2 кв.м, ганок - ; прибудова, б; літня кухня, В, лазня, Г; навіс Д, душ, И; вбиральня, К; - двоповерхова господарська будівля, Л; навіс, М; душ, Н; огорожа, 1, брама, 2, огорожа, 3. (а.с.20)
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано ( 14-15).

Відповідно до звіту в стислій формі про оцінку майна, житлового будинку літ. Б, загальною площею 149,1 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м, на земельній ділянці площею 0,0589 га, кадастровий номер :01:004:0391, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість об`єкту нерухомого майна складає 12513707,00 грн. (а.с.45-47)

Отже, відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позивачкою доведено презумпцію рівності часток, а відповідачем не спростовано факту того, що спірне майно не є спільним майном подружжя, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що майно, яке є предметом спору за позовом, було придбано за його особисті кошти.

Таким чином, суд приходить до висновку про виділ ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.5 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 зазначено, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Отже, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 , а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки не набута як майно, нажите подружжям за час шлюбу, а одержана громадянином як частка у земельному фонді держави на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Феодосійської міської ради від 22.10.1999 року № 451.

Вирішуючи спір щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки площею 0,0589 га, суд виходить з того, що земельна ділянка набута у власність ОСОБА_2 в порядку безоплатної приватизації і відповідно не належить до спільного майна подружжя.

Разом з тим відповідно до статей 81, 116 ЗК України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Проте, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналіз норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

У разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0589 га розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0391, оскільки за цим рішенням до позивача ОСОБА_1 перейшло право власності на 1/2 частину житлового будинку.

Щодо вимог про визнання спірного майна спільною сумісною власність сторін, суд зауважує, що спірна земельна ділянка, на відміну від будинку, не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (п. 70 постанови ВП ВС від 23.01.2024 р. по справі № 523/14489/15-ц.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 6256 гривні 54 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 ,280-285 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) право власності на (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_3 ) право власності (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) право власності на (одну другу) частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0391, загальною площею 0,0589 га.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_3 ) право власності на (одну другу) частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0391, загальною площею 0,0589 га.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0589га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0391 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 )) судовий збір в сумі 6256 (шість тисяч двісті п`ятдесят шість) грн. 54 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний термін.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: