ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6644/21

Провадження № 22-ц/4820/557/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Дияк Я.А.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року (суддя Бондар О. О.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У 2021 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що 18.09.1999 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У шлюбі у сторін народились дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є дітьми з інвалідністю, проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні.

На час подачі позову вже вирішується питання щодо розірвання шлюбу між сторонами.

В період шлюбу сторонами придбано за договором купівлі-продажу від 15.11.2016 земельну ділянку, кадастровий номер :04:017:0042, площею 0,0592 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, Жванецька сільська рада, «Імпульс Плюс» обслуговуючий кооператив. Також задекларовані доходи ОСОБА_2 за 2020 рік становлять 1551390 грн, як заробітна плата за основним місцем роботи.

А тому, на думку позивачки, і земельна ділянка, і грошові кошти отримані відповідачем у 2020 році є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, вказувала, що 17.03.2017 в порядку спадкування відповідач набув у власність садовий будинок, загальною площею 91,2 кв.м., що розташований в Хмельницькій області, Кам`янець-Подільський район, Жванецька сільська рада, «Імпульс Плюс» обслуговуючий кооператив.

В період шлюбу спільними коштами подружжя та особистою участю усіх членів сім`ї здійснено добудову до вказаного садового будинку, де в подальшому було розміщено ванну кімнату.

Також на території дачного будинку, за спільні кошти подружжя буди збудовані дерев`яні сходи та металеві сходи, а також було замовлено облаштування альтанки та в подальшому територію дачного будинку було обнесено парканом.

Згідно локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 на поточний ремонт ванної кімнати вартість робіт складає 41868 грн.

Згідно локального кошторису на будівельні роботи №2-1-2 на улаштування паркану металевого та локального кошторису на будівельні роботи №2-1-4 по улаштуванню паркану з тесаного каменю вартість робіт становить 109884 грн та 73550 грн, разом 183434 грн.

Згідно локального кошторису на будівельні роботи №2-1-3 на улаштування сходів дерев`яних та металевих вартість робіт складає 34357 грн.

Згідно локального кошторису на будівельні роботи №2-1-5 на улаштування альтанки вартість робіт складає 107618 грн.

Таким чином, як стверджувала позивачка, загальна вартість коштів, що була витрачена подружжям на облаштування вищевказаного садового будинку та відповідно земельної ділянки становить 367277 грн.

З урахуванням викладеного вище та заяви про зменшення позовних вимог, просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:

- земельну ділянку, площею - 0,0592 га, кадастровий номер :04:017:0042, цільове призначення для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, Жванецька сільська рада, «Імпульс Плюс» обслуговуючий кооператив;

- грошові кошти (заробітна плата) зазначені в п. 11 Декларації ОСОБА_2 за 2020 рік в розмірі 1551390 грн;

- грошові кошти в розмірі 367 277 грн. 00 коп. витрачені на реконструкцію та ремонтні роботи садового будинку, загальною площею, (кв.м): 91,2, що розташований: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, Жванецька сільська рада, «Імпульс Плюс» обслуговуючий кооператив та земельної ділянки, площею 0,0779 га, кадастровий номер: :04:017:0051, цільове призначення для ведення садівництва;

та здійснити поділ спільного майна подружжя, відступивши від засад рівності часток майна подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_1 2/3 права власності на земельну ділянку, площею 0,0592 га, кадастровий номер :04:017:0042, цільове призначення для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, Жванецька сільська рада, «Імпульс Плюс» обслуговуючий кооператив; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини грошових коштів (заробітна плата) зазначених в п. 11 Декларації ОСОБА_2 за 2020 рік в розмірі 636069 гривень 91 коп; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2/3 частини грошових коштів витрачених на реконструкцію та ремонтні роботи садового будинку, загальною площею, (кв.м): 91.2, що розташований: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, Жванецька сільська рада, «Імпульс Плюс» обслуговуючий кооператив та земельної ділянки, площею 0,0779 га, кадастровий номер :04:017:0051, цільове призначення для ведення садівництва, в розмірі 244 851 грн. 00 коп.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року позов задоволено частково. Визнано земельну ділянку, площею 0,0592 га, кадастровий номер :04:017:0042, цільове призначення для індивідуального садівництва, розташована за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, Жванецька сільська рада, «Імпульс Плюс» обслуговуючий кооператив спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0592 га, кадастровий номер :04:017:0042, цільове призначення для індивідуального садівництва, розташована за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, Жванецька сільська рада, «Імпульс Плюс» обслуговуючий кооператив. Визнано, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0592 га, кадастровий номер :04:017:0042, цільове призначення для індивідуального садівництва, розташована за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, Жванецька сільська рада, «Імпульс Плюс» обслуговуючий кооператив. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 68 грн 30 коп. Відмовлено в стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 839 грн 70 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 10442 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції поверхнево підійшов до розгляду даної справи, не з`ясував усіх обставин справи, повністю проігнорував доводи ОСОБА_1 , не надав обґрунтування належності та достатності доказів, які були надані позивачкою.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про те, що в даній цивільній справі відсутні підстави для застосування ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України щодо відступлення від засад рівності часток майна подружжя. Судом не взято до уваги, що доньки сторін у справі є дітьми з інвалідністю, потребують постійного лікування, значних матеріальних витрат, а отримуваних позивачкою аліментів недостатньо для покриття таких витрат. Крім того, відповідачем було приховано кошти в розмірі 23000 доларів США, що є підставою для відступлення від рівності часток.

Крім того, скаржник не погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для визнання спільним майном подружжя грошових коштів - заробітної плати відповідача за 2020 рік в розмірі 1551390 грн та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 1/2 частини грошових коштів, зазначених в п. 11 Декларації ОСОБА_2 за 2020 рік в розмірі 636069 грн 91 коп. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що вказані кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, судом залишились без з`ясування обставини щодо укладення боргових розписок, а відтак і повернення ОСОБА_2 грошових кошті, які начебто отримувались в позику в інтересах подружжя, і у справі не було проведено судову почеркознавчу експертизу.

Вказує на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання грошових коштів в розмірі 367277 грн витрачених на реконструкцію та проведення ремонтних робіт в будинку садового типу спільним майном подружжя та відповідно їх стягнення судом не взято уваги покази свідків та безпідставно відмовлено у призначенні судової оціночно-будівельної експертизи.

ОСОБА_2 через представника ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено існування обставин, за наявності яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна подружжя. Позивачка не надала доказів існування коштів, яких просила суд першої інстанції визнати спільною сумісною власністю на час розгляду справи судом, крім того рішенням суду встановлений факт, що таких коштів немає в наявності та вони не перебувають на депозитному рахунку в банку. Крім того, вказує, що судом першої інстанції до закриття підготовчого судового засідання було роз`яснено право стороні позивача на призначення у справі експертиз, а тому, з урахуванням норм процесуального права, судом першої інстанції правомірно у подальшому відмовлено у задоволенні клопотань про призначення оціночно-будівельної та почеркознавчої експертиз. Вказує, що грошові кошти в розмірі 367277 грн. за час спільного проживання подружжя витрачалися для поточного ремонту садового будинку та прибудинкової території, в якому вони періодично проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та земельної ділянки та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ земельної ділянки не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 18 вересня 1999 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 27.10.2021 у справі №676/2426/21.

В період шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є дітьми є інвалідністю.

Згідно з судовим наказом Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2020 року у справі № 676/4397/20 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2000 відповідач ОСОБА_2 є власником садового будинку (дачі, А-ІІ) в обслуговуючому кооперативі «Імпульс Плюс» Жванецька сільська рада Кам`янець - Подільського району Хмельницької області, дата реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.03.2017. Вказаний садовий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0779 га, кадастровий номер :04:017:0051, яка отримана ОСОБА_2 у власність в порядку безоплатної приватизації.

ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , та являючись суб`єктом декларування, подав декларацію за 2020 рік, з якої вбачається, що його доходами за 2020 рік є в тому числі заробітна плата за основним місцем роботи в розмірі 18182 грн та 1551208 грн.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання грошових коштів в розмірі 1551390 грн об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення частини вказаних грошових коштів, як компенсації частки в спільному майні подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів про використання спірних коштів не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, без відома та проти волі позивачки.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Згідно статті 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) та відповідно до вимог статті 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один і з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України, дружина,чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Під час розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що на банківський рахунок на ім`я ОСОБА_2 , відкритого в Укрексімбанку, відбувалось у 2020 році зарахування коштів грошового забезпечення ОСОБА_2 , а тому правильно виходив з того, що вказані кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, позивачка ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_2 на її користь однієї другої частини коштів, отриманих останнім у вигляді грошового забезпечення за 2020 рік, як компенсації частки в спільному майні подружжя, не надала суду належних та допустимих доказів про використання спірних коштів ОСОБА_2 не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, без відома та проти волі позивачки, з врахуванням того факту, що в період перебування у шлюбі з відповідачем позивачка користувалась банківською карткою та коштами, які знаходились на ній, по серпень 2020 року.

А тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для їх поділу відсутні.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Законним є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості поліпшень об`єкту нерухомості у вигляді здійсненого ремонту у ванній кімнаті, улаштування огорожі з тесаного каменю, улаштування сходів металевих, улаштування альтанки не відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що локальні кошториси не можуть використовуватись при вирішенні спорів про поділ майна подружжя чи для визначення ринкових цін для вартості будівництва, садовий будинок не передбачений для постійного проживання і в ньому не визначається житлова площа. Крім того, позивачка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 СК України, могла б вимагати частину коштів від збільшення вартості садового будинку чи вартості земельної ділянки, яка закріплена за даним будинком, а не коштів, затрачених на ремонт садового будинку.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Встановлено і не заперечується сторонами, що в період шлюбу в належному відповідачу в порядку спадкування садовому будинку, що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Імпульс Плюс» Жванецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, було проведено поточний ремонт ванної кімнати, встановлено до садового будинку металеві сходи, належна відповідачу земельна ділянка огородження парканом з тесаного каменю та біля садового будинку встановлена альтанка. Докази проведення реконструкції садового будинку у матеріалах справи відсутні.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц, провадження № 61-19516св19, зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами доказування: письмовими, речовими і електронним доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З огляду на викладене, надані стороною позивача локальні кошториси є письмовими доказами у справі, які містять інформацію щодо предмета доказування, та на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що локальні кошториси не можуть використовуватись при вирішенні спорів про поділ майна подружжя.

З локальних кошторисів вбачається, що поточний ремонт ванної кімнати в поточних цінах на 23.09.2021 становить 41868 грн, улаштування паркану з тесаного каменю 109884 грн, улаштування металевих сходів 23634 грн, улаштування альтанки 107618 грн (а.с. 32-58 т. 1). Проведення поточного ремонту ванної кімнати, улаштування паркану, сходів, альтанки підтверджується і відповідними фототаблицями.

Заперечуючи обставини щодо вартості поліпшень, відповідачем не надано жодних належних доказів, в порядку ст. 77 ЦПК України, щодо спростування наданих позивачем локальних кошторисів щодо вартості робіт та матеріалів, ні відповідачем, ні його представником в суді першої інстанції не заявлялись клопотання про призначення судом відповідних експертиз, відповідач таким право не скористався.

Наданий стороною відповідача локальний кошторис на будівельні роботи на улаштування огорожі з тесаного каменю не може братись судом до уваги, оскільки він складений в поточний цінах на 12.10.2017, а не на час розгляду справи (а.с. 165-168 т. 1).

З врахуванням того, що відповідач надані позивачкою письмові докази не спростував, отже у суду не було підстав не брати їх до уваги при встановленні обставин справи.

Відповідно, зазначене майно: металеві сходи, паркан з тесаного каменю та альтанка, а також здійснений ремонт у ванній кімнаті входить до обсягу спільного сумісного майна подружжя, та з врахуванням того, що воно залишається у належному відповідачу садовому будинку та на належній йому земельній ділянці, його слід виділити відповідачу.

А тому, колегія суддів, виходячи з рівності часток сторін, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 141502 грн ((41868+109884+23634+107618):2) компенсації вартості поліпшень об`єкту нерухомості у вигляді здійсненого ремонту у ванній кімнаті у садовому будинку, що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Імпульс Плюс» Жванецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, улаштування огорожі навколо земельної ділянки, кадастровий номер :04:017:0051, з тесаного каменю, улаштування сходів металевих до садового будинку та улаштування альтанки біля нього.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка наполягала збільшити її частку у спільному сумісному майні, аргументуючи це тим, що з нею залишились проживати спільні діти, які мають інвалідність та які потребують додаткових витрат на лікування.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 70 СУ України, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках, вирішуючи спір про поділ спільного майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування), поведінку іншого з подружжя.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт проживання дітей з матір`ю та необхідність їх постійного лікування не є підставою для відступлення від засад рівності часток. При цьому, слід зазначити, що позивачка не позбавлена можливості звернення до суду щодо стягнення з батька дітей додаткових витрат на їх лікування.

Таким чином, позивачем не доведено наявності обставин, які впливають на перерозподіл часток.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що для підтвердження наявності режиму спільного сумісного майна заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості поліпшень об`єкту нерухомості у вигляді здійсненого ремонту у ванній кімнаті, улаштування огорожі з тесаного каменю, улаштування сходів металевих, улаштування альтанки підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації вартості поліпшень об`єкту нерухомості у вигляді улаштування дерев`яних сходів та улаштування металевого паркану, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог, з врахуванням того, що металевим парканом огороджена земельна ділянка, кадастровий номер :04:017:0042, на частини якої за позивачкою визнано право власності, та відсутності доказів знаходження дерев`яних сходів на земельній ділянці відповідача та їх облаштування біля річки ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги також не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду в цій частині.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому, слід змінити розподіл судових витрат у даній справі, та, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційної розміру задоволених позовних вимог (5,12%) з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 581 грн 12 коп., з позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір несплачений нею при подачі позову в розмірі 9851 грн 80 коп., та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, в розмірі 873 грн 38 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості поліпшень об`єкту нерухомості у вигляді здійсненого ремонту у ванній кімнаті, улаштування огорожі з тесаного каменю, улаштування сходів металевих, улаштування альтанки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 141502 грн компенсації вартості поліпшень об`єкту нерухомості у вигляді здійсненого ремонту у ванній кімнаті, улаштування огорожі з тесаного каменю, улаштування сходів металевих, улаштування альтанки.

В решті рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 581 грн 12 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 9851 грн 80 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 873 грн 38 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай