Справа № 349/780/23
Провадження № 22-ц/4808/1007/24
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

секретаря: Кузнєцова В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2024 року, ухвалене в складі судді Могили Р. Г. в місті Рогатині, повний текст якого складено 13 травня 2024 року, у справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2011 року було задоволено його позов про стягнення з відповідачки грошових коштів в розмірі 102 523,00 грн.

01 лютого 2012 року судом було видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення, який неодноразово пред`являвся до виконання, проте повертався йому. Лише з грудня 2018 року відповідачка почала здійснювати погашення боргу шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок, що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк». Всього було перераховано коштів на загальну суму 103 162,63 грн, що на 639,63 грн перевищує суму від стягнутої за рішенням суду.

Вважав, що оскільки боржник ОСОБА_1 прострочила виконання грошового зобов`язання, він має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а саме: трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Враховуючи уточнену позовну заяву, просив стягнути із відповідачки на його користь 195049,80 грн, з яких 27009,50 грн сума 3 % річних та 168040,30 грн сума інфляційних втрат, з урахуванням суми перевищення повернутих коштів (639,63 грн).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми боргу за договором позики за період з 02 травня 2020 року до 27 вересня 2022 року в сумі 6 893,69 грн та інфляційні втрати від простроченої суми боргу за договором позики за період з 02 травня 2020 року до 27 вересня 2022 року в сумі 36 839,37 грн, всього - 43 733,06 грн.

У задоволенні іншої частини позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 437,32 грн.

Ухвалючи рішення, суд першої інстанції врахував заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності та у зв`язку з цим дійшов висновку, що позивач має право на стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України за період з 02 травня 2020 року (три роки до подання позову) до 27 вересня 2022 року (згідно позовних вимог). Отже, суд вважав, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних на просточену суму боргу за договором позики (95419 грн) у сумі 6893,69 грн та інфляційні нарахування на цю ж суму боргу у сумі 36839,37 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 31468,62 грн інфляційних втрат та 4857,22 грн 3 % річних та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а в іншій частині щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 5370,75 грн та 3 % річних у розмірі 2036,47 грн, а всього у розмірі 7407,22 грн за період з 02 травня 2020 року по 30 червня 2022 року, рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, проводячи розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 травня 2020 року до 27 вересня 2022 року помилково включив до нього станом на 02 травня 2020 року суму боргу в розмірі 95419 грн, оскільки згідно із матеріалами справи сума боргу у зазначений період становила 49739,50 грн, а в подальшому така сума зменшувалася, у зв`язку із проведенням нею певних платежів позивачу для погашення заборгованості.

Крім того, апелянтка вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що сума основного зобов`язання раніше уже включала нараховані 3 % річних та інфляційні втрати, і як наслідок, помилково змінив строк остаточного розрахунку з червня 2022 року на вересень 2022 року.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та базується виключно на припущеннях апелянтки.

Заяви (клопотання) учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи положення частини першої статті 371, частини другої статті 372 ЦПК України та беручи до уваги, що учасники справи висловили свою позицію у апеляційній скарзі та відзиві на неї, а наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини справи

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили 12 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 04 березня 2009 року в сумі 95 419,00 грн, 3 947,00 грн інфляційних втрат за весь час прострочення, 2 023,00 грн три проценти річних від простроченої суми, 1 014,00 грн судового збору, 120,00 грн витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи, 500,00 грн витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, всього - 102 523,00 грн (а.с. 27).

З 21 грудня 2018 року по 30 вересня 2022 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 на виконання вказаного рішення суду всю суму заборгованості (а.с.28, 105-106).

Згідно наданих позивачем розрахунків, сума трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 12 січня 2012 року по 27 вересня 2022 року становить 27 009,50 грн, а сума інфляційних втрат за період з 12 січня 2012 року по 27 вересня 2022 року - 168 040,30 грн (а.с.29-30).

Згідно наданих відповідачкою розрахунків, сума трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 05 травня 2020 року по 30 червня 2022 року становить 2 036,47 грн, а інфляційні втрати за період з 05 травня 2020 року по 30 червня 2022 року становлять 5 370,75 грн (а.с. 102-104).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Установивши, що рішення суду відповідачка не виконала, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Разом з тим, суд першої інстанції для розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат взяв лише прострочену суму боргу за договором позики (95419 грн) та не врахував, що в цій справі договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, а тому розрахунок необхідно здійснювати, виходячи із загальної суми, яка підлягає стягненню згідно із виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду (102523 грн). Також суд не врахував, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за спірний період, у зв`язку з чим, сума заборгованості поетапно зменшувалася.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року за № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася.

Отже, суд першої інстанції неправильно визначив й період стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у цій справі та, як наслідок, помилково задоволив позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 27 вересня 2022 року.

Зроблений відповідачкою розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних також не повністю відповідає нормам законодавства та фактичним обставинам справи, а тому з метою виконання свого процесуального обов`язку апеляційний суд вважає за необхідне провести свій розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 02 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року із урахуванням поетапної сплати відповідачкою суми грошового зобов`язання.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

З урахуванням наведеного, інфляційні втрати за період з 02 травня 2020 року до 15 грудня 2020 року складають: відповідно до суми боргу 56613,96 грн 1423,18 грн (56613,96 х 1,02513830 - 56613,96); за період за період з 16 грудня 2020 року до 23 квітня 2021 року відповідно до суми боргу 47657,96 грн 2727,80 грн (47657,96 х 1,05723713 - 47657,96); за період з 24 квітня 2021 року до 30 серпня 2021 року відповідно до суми боргу 39617,76 грн - 555 грн (39617,76 х 1,01400894 - 39617,76); за період 31 серпня 2021 року до 30 грудня 2021 року відповідно до суми боргу 29635,78 грн 1050,66 грн (29635,78 x 1,03545253 - 29635,78); за період з 31 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року відповідно до суми боргу 14551,58 грн 425,02 грн (14551,58 x 1,02920800 - 14551,58).

Сукупний розмір інфляційних втрат за вказаний період становить 6181,66 грн.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 чи 366 (кількість календарних днів у році) : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

За період з 02 травня 2020 по 23 лютого 2022 року три проценти річних складають 2330,73 грн, з яких: з 02 травня 2020 року по 15 грудня 2020 року 1053,39 грн, з 16 грудня 2020 року по 23 квітня 2021 року 501,22 грн, з 24 квітня 2021 року по 30 серпня 2021 року 416,80 грн, з 31 серпня 2021 року по 30 грудня 2021 року 294,73 грн, з 31 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року 64,59 грн.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивноїчастин.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду в частині визначення періоду, розміру стягнутих трьох процентів річних та інфляційних втрат, а отже, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 трьох процентів річних за період з 02 травня 2020 року до 23 лютого 2022 року в сумі 2330,73 грн та інфляційних втрат за період з 02 травня 2020 року до 23 лютого 2022 року в сумі 6181,66 грн, а всього 8512,39 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В цій справі ОСОБА_2 заявив позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат з урахуванням уточненої позовної заяви в загальному розмірі 195049,80 грн та сплатив судовий збір в сумі 1950,60 грн, однак апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і стягнення з відповідачки на його користь трьох процентів річних у розмірі 2330,73 грн та інфляційних втрат у розмірі 6181,66 грн, що разом складає 8512,39 грн, тобто 4,3 % від ціни позову (195049,80 грн х 100 : 8512,39 грн).

Тому судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору за подання позовної заяви, підлягають відшкодуванню відповідачою пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 83,87 грн (1950,60 грн х 4,3 %).

ОСОБА_1 оскаржувала рішення суду в частині та визнала позовні вимоги у сумі 7407,22 грн, за апеляційну скарга повинна була заплатити 1610,40 грн (сплатила 1816,80 грн), апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та стягнення із неї на користь позивача 8512,39 грн. Сума, яку визнавала ОСОБА_1 складає 87 % від суми, стягнутої судом, а тому судові витрати, пов`язані із поданням апеляційної скарги підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1401,05 грн (1610,40 грн х 87 %).

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2024 року в частині визначення періоду, розміру стягнутих трьох процентів річних, інфляційних втрат та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних за період з 02 травня 2020 року до 23 лютого 2022 року в сумі 2330,73 грн та інфляційні втрати за період з 02 травня 2020 року до 23 лютого 2022 року в сумі 6181,66 грн, а всього 8512,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 83,87 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1401,05 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

В. Д. Фединяк