Постанова

Іменем України

17 січня2024 року

м. Київ

справа № 161/12732/14-ц

провадження № 61-8382св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,

стягувач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на постанову Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року в складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

Історія справи

Короткий зміст заяви

У січні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі - ТОВ «Брайт Інвестмент») про заміну стягувача у виконавчому листі.

Заява мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2014 року у цивільній справі № 161/12732/14-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») заборгованість за кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року у розмірі 85 530 грн 76 коп., а також по 285 грн 10 коп. з кожного судових витрат по справі.

05 серпня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_blank, згідно умов якого право вимоги до позичальників за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_blank_04, згідно умов якого право вимоги до позичальників за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року, перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент».

ТОВ «Брайт Інвестмент» просило:

замінити сторону стягувача у виконавчому листі у справі №161/12732/14-ц з ПАТ КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника ТОВ «БрайтІнвестмент».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області в складі судді: Олексюка А. В., від 16 лютого 2023 року заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» задоволено.

Замінено стягувача у виконавчому листі у справі № 161/12732/14-ц з ПАТ КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент».

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2014 року в цивільній справі №161/12732/14-ц було видано виконавчий лист. З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступлено право вимоги за кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року, що стверджується укладеним 05 серпня 2020 року договором №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. Окрім того, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» права вимоги за кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року, що стверджується укладеним 30 вересня 2020 року договором №GL48N718070_blank_05 про відступлення прав вимоги;

у зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є особа, що отримала від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах;

заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися не лише у відкритому виконавчому провадженні, тому що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям попередника після ухвалення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Отже, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, та положенням частини п`ятої статті 442 ЦПК України, за якими положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах;

суд вважав заявлені вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну сторони виконавчого провадження обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року апеляційну скаргу боржника ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2023 року у цій справі скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі по цивільній справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Брайт Інвестмент» на користь ОСОБА_3 понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

задовольняючи заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» та замінюючи його стягувачем у виконавчому листі у справі № 161/12732/14-ц замість ПАТ КБ «Надра», суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що до вказаного товариства згідно договору про відступлення прав вимоги перейшло право вимоги до позичальників за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року. Суд вважав, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Однак з такими висновками суду не можна погодитись;

реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети;

враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі;

якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва. Наведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21);

як вбачається з доданого боржником ОСОБА_3 до апеляційної скарги листа Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області № 11267 від 02 березня 2023 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/12732/14-ц від 26 березня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 85 530,76 грн та судових витрат. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 14 вересня 2016 року. Вказане виконавче провадження АСВП № НОМЕР_1 було завершене 21 грудня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий лист з копією постанови було надіслано стягувачу ПАТ КБ «Надра». Згідно відомостей з АСВП виконавчий лист Луцького міськрайонного суду № 161/12732/14-ц від 26 березня 2015 року повторно не пред`являвся до виконання. Оскільки виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, то він мав право протягом встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який становить 3 роки, повторно пред`явити його до виконання до виконавчої служби не пізніше 21 грудня 2021 року;

право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року, ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло 30 вересня 2020 року згідно укладеного з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» договору про відступлення прав вимоги №GL48N718070_blank_04. До суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося лише 23 січня 2023 року із пропуском строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та у поданій заяві вказане товариство не ставило питання про поновлення цих строків. Водночас без вирішення питання щодо поновлення вказаних строків вирішення питання процесуального правонаступництва у даному випадку неможливе. Суд першої інстанції задовольняючи заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» на вказану обставину уваги не звернув та зробив помилковий висновок про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому листі.

Аргументи учасників справи

У травні 2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» засобами поштового зв`язку подало касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, в якій просило:

скасувати частково постанову Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, та залишити в силі ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2023 року в частині заміни сторони стягувача у виконавчому листі стосовно боржника ОСОБА_3 ;

стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 536,80 грн, які апеляційний суд постановив стягнути з ТОВ «Брайт Інвестмент».

стягнути з ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

головним доказом, на підставі якого апеляційний суд встановив об`єктивність доводів апелянта є лист Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області № 11267 від 02 березня 2023 року. Так суд зазначив, що «Як вбачається з доданого боржником ОСОБА_3 до апеляційної скарги листа Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області № 11267 від 02 березня 2023 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/12732/14-ц від 26 березня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 85 530,76 грн та судових витрат. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 14 вересня 2016 року. Вказане виконавче провадження АСВП НОМЕР_1 було завершене 21 грудня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»... Оскільки виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, то він мав право протягом встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який становить 3 роки, повторно пред`явити його до виконання до виконавчої служби не пізніше 21 грудня 2021 року)». Тобто судом не було перевірено інформацію та не встановлено те, що виконавче провадження № НОМЕР_1 було відкрито у відношенні солідарного боржника ОСОБА_2 (Додаток довідка з АСВП);

ТОВ «Брайт Інвестмент» до відзиву на апеляційну скаргу долучило листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо перебування на виконанні виконавчих листів № 161/12732/14-ц щодо солідарного стягнення заборгованості на користь ПАТ «КБ «Надра». Згідно відповіді на запит, встановлено що на примусовому виконанні у: Першому ВДВС у м. Луцьку Західного МУМЮ перебувало ВП НОМЕР_3, за яким боржником є ОСОБА_1 , яке було завершено 18 травня 2017 року, на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; Першому ВДВС у м. Луцьку Західного МУМЮ перебувало ВП № НОМЕР_2, за яким боржником є ОСОБА_3 , яке було завершено 27 лютого 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; Луцькому ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ перебувало ВП НОМЕР_1, за яким боржником є ОСОБА_2 , яке було завершено 21 грудня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Апеляційний суд взагалі не досліджував цей доказ та проігнорував той факт, що виконавче провадження щодо ОСОБА_3 було відкрито в іншому органі ДВС;

ОСОБА_3 звернулась із запитом до Луцького ВДВС, втім згідно пункту 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження у відношенні неї було відкрито у Першому ВДВС у м. Луцьку .Західного МУМЮ, згідно правил територіальної підвідомчості. Все це свідчить про те, що ОСОБА_3 умисно надала інформацію щодо виконавчого провадження у відношенні солідарного боржника ОСОБА_2 та приховала факт що у відношенні неї на примусовому виконання перебувало виконавче провадження, за яким строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не було пропущено. Цим самим боржник ввела в оману суд, на підставі чого було винесено незаконне рішення;

апеляційний суд абсолютно проігнорував докази і доводи надані ТОВ «Брайт Інвестмент» в відзиві на апеляційну скаргу, які повністю заперечують об`єктивність доводів боржника ОСОБА_3 . Отже, апеляційний суд прийняв незаконне і необгрунтоване рішення, в порушення статті 263 ЦПК проігнорувавши докази надані ТОВ «Брайт Інвестмент», тим самим неповно дослідивши обставини справи. Судом апеляційної інстанції доводи та аргументи ТОВ «Брайт Інвестмент» заслухані не були, оскільки, у оскаржуваній постанові апеляційної інстанції відсутня мотивована оцінка доказів долучених до відзиву ТОВ «Брайт Інвестмент», а також аргументів зазначених у відзиві, що впливають на повне і неупереджене встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи. За таких умов вбачається, що судом апеляційної інстанції при винесенні постанови було також порушено пункт 3 частини четвертої статті 265 ЩІК України, частину четверту статті 10 ЦПК України;

згідно листа Управління від 26 січня 2023 року за вих. № 132/4-23/118 в Управлінні на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 у відношенні боржника ОСОБА_3 . Дане виконавче провадження було завершено 27 лютого 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження. З відповіді Управління випливає, що заявник мав можливість звернутись до суду до 27 лютого 2023 року включно. Тобто, станом на момент подачі заяви про заміну стягувача - 24 січня 2023 року, заявником не було порушено строків звернення документа до виконання, а отже існувала дійсна процесуальна мета правонаступництва. Отже, скасування Волинським апеляційним судом ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області в частині заміни стягувача у виконавчому листі стосовно боржника ОСОБА_3 постанова апеляційного суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом прийнято рішення в справі виключно на підставі пояснень апелянта, ігноруючи докази по справі. Боржник умисно ухиляється від покладених на нього за умовами кредитного договору та рішенням суду фінансових зобов`язань та затягує їх виконання. Крім того, заявник звернувся до суду щодо заміни стягувача у виконавчому листі в межах строку передбаченого законодавством.

У липні 2023 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити постанову апеляційного суду без змін, а скаргу ТОВ «Брайт Інвестмент» без задоволення.

Відзив мотивований тим, що:

згідно з частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У поданій до суду першої інстанції заяві ТОВ «Брайт Інвестмент» просило замінити сторону стягувача у виконавчому листі по справі № 161/12732/14-ц з ПАТ КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент». але, у поданій до Верховного Суду касаційній скарзі ТОВ «Брайт Інвестмент» просить змінити сторону стягувача у виконавчому листі стосовно боржника ОСОБА_3 . З наведеного вбачається, що у поданій до Верховного Суду касаційній скарзі ТОВ «Брайт Інвестмент» уточнило предмет позову та вказало вимоги, які не були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції, що свідчить про недотримання ним визначених ЦПК України правил вчинення відповідної процесуальної дії;

на виконання рішення суду в справі №161/12732/14-ц було видано три виконавчих листи на кожного з солідарних боржників, на підставі яких було відкрито три виконавчі провадження: ВП НОМЕР_3 за яким боржник ОСОБА_1 ; ВП № НОМЕР_2 за яким боржник ОСОБА_3 (Перший ВДВС у м. Луцьку Західного МУМЮ); ВП № НОМЕР_1 за яким боржник ОСОБА_2 (Луцький ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ). У січні 2023 року, ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося з заявою замінити сторону стягувача у виконавчому листі по справі №161/12732/14-ц з ПАТ КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент» та надало копію виданого 26.03.2015 року виконавчого листа на підставі якого Луцький ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ здійснювало виконавче провадження НОМЕР_1 за яким боржник ОСОБА_2 . У заяві ТОВ «Брайт Інвестмент» не вказало боржника по якому просить замінити сторону стягувача у виконавчому листі по справі № 161/12732/14-ц та не зробило жодного посилання щодо виконавчих листів за яким боржник ОСОБА_1 або ОСОБА_3 , а тому, суд першої та апеляційної інстанції здійснили розгляд заяви з урахуванням наданого заявником виконавчого листа по справі №161/12732/14-ц на підставі якого Луцький ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ здійснювало виконавче провадження НОМЕР_1 за яким боржник ОСОБА_2 ;

розглядаючи апеляційну скаргу апеляційний суд дослідив та перевірив надані сторонами по справі докази і встановив вище наведене, а також те, що наданий ТОВ «Брайт Інвестмент» до суду виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, і він мав право повторно його пред`явити до виконавчої служби не пізніше 21.12.2021 року, але до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося лише 23 січня 2023 року із пропуском строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та у поданій заяві вказане товариство не ставило питання про поновлення цих строків. При цьому, обставини викладені в оскаржуваній постанові апеляційного суду відповідають обставинам які викладені в наданому ТОВ «Брайт Інвестмент» листі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що спростовує посилання ТОВ «Брайт Інвестмент» на те, що суд апеляційної інформації не дослідив та не перевірив надані ним докази не відповідає дійсності;

розглядаючи апеляційну скаргу апеляційний суд встановив, що із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося до суду із пропуском строків звернення виконавчого документа до виконання, і питання про поновлення цих строків товариство не ставило, а тому, правомірно застосував норми права з урахуванням висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21). Посилання ТОВ «Брайт Інвестмент» на незастосування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у праві № 6-1355/10, від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11, щодо застосування частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», не заслуговує до уваги, оскільки вказані постанови не містять правового висновку щодо заміни кредитора на правонаступника якщо пропущені строки звернення виконавчого документа до виконання. Як вбачається з вище наведеного, подаючи до Верховного Суду касаційну скаргу ТОВ «Брайт Інвестмент» недотрималось визначених ЦПК України правил вчинення процесуальної дії при уточненні предмету позову та вказало вимоги, які не були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції, а його аргументи не спростовують висновки суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У серпні 2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» через Електронний суд подало додаткові пояснення, в яких просило задовольнити касаційну скаргу.

Пояснення мотивовані тим, що:

при поданні заяви до суду першої інстанції, заявник вказав наступні вимоги: «замінити сторону стягувача у виконавчому листі по цивільній справі №161/12732/14-ц з ПАТ КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент». Суд першої інстанції задовольнив заяву ТОВ «Брайт Інвестмент», тим самим було замінено стягувача у виконавчому листі по цивільній справі по цивільній справі № 161/12732/14-ц з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «Брайт Інвестмент». Суд не вказував на те, що заміну було вчинено у виконавчому листі стосовно боржника ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_3 умисно намагається ввести суд в оману, щоб уникнути виконання зобов`язань перед належним кредитором;

ТОВ «Брайт Інвестмент» при подані заяви про заміну стягувача у виконавчому листі по цивільній справі №161/12732/14-ц надало Луцькому міськрайонному суду всі можливі докази, які містились в матеріалах кредитної справи, зокрема і виконавчий лист № 161/12732/14-ц про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 . Інші виконавчі листи, стосовно боржників ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в матеріалах кредитної справи відсутні, а інакше були б долучені як докази.

якщо ОСОБА_3 вказує на те, що суд першої інстанції здійснював заміну стягувача у виконавчому листі № 161/12732/14-ц виключно щодо боржника ОСОБА_2 , тоді виникає питання чому саме вона подавала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, адже за такою логікою суд не вирішував питання про її права. ОСОБА_3 не була представником боржника ОСОБА_2 , а тому не мала б повноважень для звернення до Волинського апеляційного суду з апеляційною скаргою. Все це свідчить про те, що і суд першої і апеляційної інстанції вирішували питання про заміну сторони стягувача у виконавчому листі саме по цивільній справі, стосовно кожного з боржників. Таким чином, ТОВ «Брайт Інвестмент» не збільшує або зменшує розмір позовних вимог, не змінює предмет позовних вимог, а просить залишити в силі ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області в частині заміни сторони стягувача у виконавчому листі по цивільній справі №161/12732/14-ц стосовно боржника ОСОБА_3 .

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

12 січня 2024 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 27 червня 2023 рокузазначено, що заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цього судового рішення визначив те, що: (1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у праві № 6-1355/10, від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11, щодо застосування частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»; (2) суд апеляційної інстанції не дослідив наданий заявником доказ, лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому наведена правильна інформація щодо дати завершення виконавчого провадження № НОМЕР_2 стосовного боржника ОСОБА_3 ; (3) суд апеляційної інстанції ухвалив рішення на підставі неперевіреної інформації, яка стосувалася не боржника ОСОБА_3 , а боржника ОСОБА_2 .

Аналіз касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду в касаційному порядку оскаржується тільки в частині відмови в задоволенні заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому листі стосовно боржника ОСОБА_3 та розподілу судових витрат. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскражується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Фактичні обставини

Суди встановили, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2014 року в цивільній справі № 161/12732/14-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року у розмірі 85 530,76 грн, а також по 285,10 грн з кожного судових витрат по справі. На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист.

05 серпня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_blank, згідно умов якого право вимоги до позичальників за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір про відступлення прав вимоги №GL48N718070_blank_04, згідно умов якого право вимоги до позичальників за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року, перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент».

Позиція Верховного Суду

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зазначено, що:

«90. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

91. Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

92. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

93. Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

94. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

95. Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

96. Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) вказано, що:

«112. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (пункт 35), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

113. У свою чергу, ЦПК України не передбачає можливості касаційного оскарження ухвал про відмову у поновленні строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

114. Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного статусу стягувача у виконавчому документі.

115. Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.

116. Враховуючи зазначене, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення зазначеної заяви ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» є виправданим та таким, що відповідає вимогам статті 263 ЦПК України».

В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (пункт 6 частини другої статті 356 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21) зазначено, що :

«тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Враховуючи те, що мотивувальна частина постанови апеляційного суду мотивів про прийняття додаткових доказів, наданих позивачем не містить, колегія суддів погоджується з аналогічними за змістом доводами касаційної скарги та констатує порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів».

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19) вказано, що:

«тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18). …представник ТОВ «ТБ «Азовмашпром» ні в запереченні на апеляційну скаргу, ні в судовому засіданні не обґрунтовувала поважність обставин неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, внаслідок яких відповідач був позбавлений можливості їх надати з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Отже, апеляційний суд з порушенням зазначених норм процесуального права прийняв як докази копії договорів купівлі - продажу від 12 серпня 2009 року № 24-09/342 Мр, від 30 вересня 2009 року № 30-09/342 Мр та копії контрактів від 08 вересня 2009 року № А/09-26, від 19 серпня 2010 року № 36-10, які не були подані до суду першої інстанції. Мотиви апеляційного суду щодо підстав прийняття доказів на стадії апеляційного перегляду справи у оскарженій постанові не викладено, що може свідчити про відсутність виняткових випадків, внаслідок яких позивач був позбавлений можливості надати ці докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц (провадження № 61-1233св19) зазначено, що:

«тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Апеляційний суд усупереч нормам процесуального права, приймаючи зазначені докази, у прийнятті яких було відмовлено судом першої інстанції, не навів мотивів такого рішення та не встановив неможливості своєчасного їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи, необґрунтованості відмови у їх прийнятті, а дійшов передчасного висновку про виділ частини майна у натурі відповідно до висновків експерта від 24 квітня 2018 року № 805/04/18».

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Постанова суду апеляційної інстанції складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням: мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункт в пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України).

Касаційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання.

У справі, що переглядається:

при відмові в задоволенні заяви апеляційний суд вказав, що як вбачається з доданого боржником ОСОБА_3 до апеляційної скарги листа Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області № 11267 від 02 березня 2023 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/12732/14-ц від 26 березня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 85 530,76 грн та судових витрат. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 14 вересня 2016 року. Вказане виконавче провадження АСВП № НОМЕР_1 було завершене 21 грудня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий лист з копією постанови було надіслано стягувачу ПАТ КБ «Надра». Згідно відомостей з АСВП виконавчий лист Луцького міськрайонного суду № 161/12732/14-ц від 26 березня 2015 року повторно не пред`являвся до виконання. Апеляційний суд зазначив, що оскільки виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, то він мав право протягом встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який становить 3 роки, повторно пред`явити його до виконання до виконавчої служби не пізніше 21 грудня 2021 року. Право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 212-П від 01 червня 2007 року, ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло 30 вересня 2020 року згідно укладеного з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» договору про відступлення прав вимоги №GL48N718070_blank_04. До суду ТОВ «Брайт Інвестмент» із заявою ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі звернулося лише 23 січня 2023 року із пропуском строків звернення виконавчого документа до виконання;

аналіз матеріалів справи свідчить, що: у відзиві ТОВ «Брайт Інвестмент» посилалося на частину третю статті 367 ЦПК та практику касаційного суду (а. с. 134 - 135) щодо листа Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області № 11267 від 02 березня 2023 року доданого до апеляційної скарги (а. с. 114); ТОВ «Брайт Інвестмент» до відзиву на апеляційну скаргу додало лист ДВС від 26 січня 2023 року № 132/4-23/118 та витяг з АСВП (а. с. 133 - 139);

у листі ДВС від 26 січня 2023 року № 132/4-23/118 зокрема, вказано, що в Першому ВДВС у м. Луцьку Західного МУМЮ перебувало ВП НОМЕР_3, за яким боржником є ОСОБА_1 , яке було завершено 18 травня 2017 року, на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; у Першому ВДВС у м. Луцьку Західного МУМЮ перебувало ВП № НОМЕР_2, за яким боржником є ОСОБА_3 , яке було завершено 27 лютого 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; Луцькому ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ перебувало ВП НОМЕР_1, за яким боржником є ОСОБА_2 , яке було завершено 21 грудня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (136 - 138);

апеляційний суд не звернув уваги, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання.;

фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося у зв`язку із відсутністю учасників справи (а. с. 153); в оскарженій постанові апеляційного суду не вирішено питаннящодо дослідження доказів (доданих як до апеляційної скарги, так і до відзиву), які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції (а. с. 154 - 158). При цьому апеляційний суд поклав в основу оскарженої постанови лист Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області № 11267 від 02 березня 2023 року, доданий до апеляційної скарги, натомість докази що додавалися до відзиву не вказав.

За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому листі стосовно боржника ОСОБА_3 та скасування ухвали суду першої інстанції в цій частині.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Касаційний суду відхиляє аргумент відзиву на касаційну скаргу про те, що у поданій до Верховного Суду касаційній скарзі ТОВ «Брайт Інвестмент» уточнило предмет позову та вказало вимоги, які не були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції, що свідчить про недотримання ним визначених ЦПК України правил вчинення відповідної процесуальної дії, з таких підстав.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку із наведеним касаційний суд вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити частково; постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати та передати справув цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що:

«згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи. З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц.

У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, в тому числі й понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» задовольнити частково.

Постанову Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року в частині відмови в задоволенні заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому листі стосовно боржника ОСОБА_3 і розподілу судових витрат скасувати та передати в цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук