Провадження № 2-к/761/2/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Суткової Рени Агабєковни про передачу цивільної справи №761/20122/21 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення узбецького суду - за підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області,

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вказана цивільна справа.

22 березня 2024р. засобами електронного зв`язку представником ОСОБА_1 - адвокатом Сутковою Р.А. подано клопотання про направлення даної справи за підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 , відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку із наведеним, представник просить направити справу за підсудністю за місцем реєстрації ОСОБА_1 .

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду оповіщались у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 467 ЦПК Українин без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Під час вивчення матеріалів заяви суд приходить до висновку про те, що зазначені матеріали необхідно передати на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова, а в задоволенні заяви про передачу вказаної справи за підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Так, порядок визнання в Україні іноземних судових рішень, що підлягають примусовому виконанню, регулюються нормами ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Нормою ст. 464 ЦПК України визначено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Як вбачається з копії довідки від 07 грудня 2020р. №6335- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичним місцем проживання/перебування є адреса: АДРЕСА_3 .

Судом здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо отримання відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , та отримано відповідь, що вказану особу, за зазначеними параметрами не знайдено.

Положеннями статті 31 ЦПК України встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених устатті 1 цього Закону

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених устатті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019р. у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі ст. 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону.

Крім того, у своєму роз`ясненні від 02 вересня 2022р. Верховний Суд зазначив, що якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО, то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування. Але якщо такої довідки у переселенця немає, тобто особа з тих чи інших причин не зареєструвалася як ВПО, але все ж хоче подати позов у суд, то, на жаль, у такому випадку позов у найближчий суд особа подати не зможе. В такому випадку переселенці повинні подавати позови в ті суди, яким була визначена територіальна підсудність судів, які залишаються в зоні бойових дій чи в окупації.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою : АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до дислокації Печенізького районного суду Харківської області.

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 20 квітня 2023р. № 399/0/15-23 змінила територіальну підсудність судових справ Печенізького районного суду Харківської області - Дзержинському районному суду м. Харкова.

З огляду на вищевикладене, дана заява підсудна Дзержинському районному суду м. Харкова.

У відповідності до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ОСОБА_1 не підтвердилось, а місце фактичного проживання останнього не відноситься до території Шевченківського району м. Києва, суд приходить до висновку, що вказану заяву необхідно передати за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова на підставі ч.1 ст. 464 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 27, 31, 187, 259, 261, 268, 353-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 - адвоката Суткової Рени Агабєковни про передачу цивільної справи №761/20122/21 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення узбецького суду - за підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення узбецького суду - передати на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: