ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 квітня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/4393/23

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/534/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонова О.Є., Онищенко О.І.,

учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року (місце ухвалення м. Прилуки) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ТОВ «Твій Газзбут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу. В обґрунтування позову посилалось на те, що між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-65764-21 від 06.12.2021. Позивач посилається, що у лютому 2022 року, березні 2022 року, квітні 2022 року позивач передав, а споживач прийняв природного газу на суму 23 252, 34 грн. Свої зобов`язання щодо постачання природного газу товариство виконало в повному обсязі, проте в порушення вимог договору оплату послуг з постачання природного газу відповідачем не було проведено у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка складає 23 252, 34 грн. Посилаючись на норми ЦК України, ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та умови укладеного між сторонами договору позивачем обраховано суму 3 % річних 919, 43 грн, інфляційних 4 826, 54 грн, пені 4 748, 74 грн. На направлений позивачем лист-вимогу щодо оплати заборгованості за спожитий природний газ, який відповідач отримав особисто 24.04.2023, останній не відреагував, заборгованість не сплатив.

У позові позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Твій Газзбут» заборгованість за послуги з постачання природного газу для непобутових потреб за розрахунковий період з 01.02.2022 по 30.04.2022 в сумі 23 252, 34 грн, інфляційне збільшення 4 826, 54 грн, пеня 4 748, 74 грн, 3% річних 919, 43 грн та витрати по сплаті судового збору 2 684, 00 грн.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.01.2024 позов ТОВ «Твій Газзбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Твій Газзбут» заборгованість за послуги з постачання природного газу для непобутових потреб за розрахунковий період з 01.02.2022 по 30.04.2022 у сумі 23 252, 34 грн та судовий збір у розмірі 1 849, 28 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування рішення суд послався на те, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу для непобутових потреб за період з 01.02.2022 по 30.04.2022 в сумі 23 252, 34 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, разом з тим, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» суд першої інстанції зазначив, що нарахування інфляційних втрат, 3% річних здійснювались позивачем в період з 11.03.2022 по 08.08.2023 та пені в період з 11.03.2022 по 10.09.2022 (тобто після введення воєнного стану в Україні), а також те, що споживачем послуг з газопостачання є фізична особа, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу про стягнення інфляційних збільшень, пені та 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ТОВ «Твій Газзбут» - адвокат Антоненко Л.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.01.2024 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування незаконності та необґрунтованості судового рішення апелянт посилається на те, що між ТОВ «Твій Газзбут» та ОСОБА_1 було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, тобто для комерційних потреб, та в Додатку 2 до вказаного договору зазначено місцезнаходження точки саме некомерційного обліку, що також підтверджується заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим). Таким чином, висновки суду з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не застосовуються, оскільки дана постанова регулює правовідносини внесення плати за житлово-комунальні послуги саме населенням в період воєнного стану в Україні.

Крім того, заявник посилається на те, що представник позивача звертався до місцевого суду з клопотанням про розгляд справи без участі, але згоди на заочний розгляд справи не надавав.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду та закриття провадження у справі, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 06.12.2021 між ТОВ «Твій Газзбут» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-65764-21, а також додаток №1 та №2 до даного договору (а.с. 13-15, зворот).

30.12.2021, 28.01.2022, 28.02.2022, 09.03.2022 та 31.03.2022 між сторонами були укладені Додаткові угоди до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-65764-21 від 06.12.2021, а саме: № ДУ-1/41АР200-65764-21, № ДУ-2/41АР200-65764-21, № ДУ-3/41АР200-65764-21, № ДУ-4/41АР200-65764-21, №ДУ-5/41АР200-65764-21, №ДУ-6/41АР200-65764-21. Зазначеними Додатковими угодами внесені зміни до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-65764-21 від 06.12.2021 у частині зміни ціни природного газу та строку проведення розрахунків (а.с. 16-21).

Згідно розрахунку заборгованості за постачання природного газу по Договору №41АР200-65764-21 від 06.12.2021, ТОВ «Твій Газзбут» нарахувало ОСОБА_1 до сплати за спожитий природний газ за період з 01.02.2022 по 30.04.2022 - 23 252, 34 грн. (а.с. 25).

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв на адресу відповідача лист-вимогу, в якому з метою досудового врегулювання пропонувало добровільно сплатити заборгованість в розмірі 33 188, 04 грн, яку відповідач отримав 24.04.2024 (а.с. 27, 28).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу для непобутових потреб за період з 01.02.2022 по 30.04.2022 в сумі 23 252, 34 грн, разом з тим, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» суд першої інстанції зазначив, що нарахування інфляційних втрат, 3% річних здійснювались позивачем в період з 11.03.2022 по 08.08.2023 та пені в період з 11.03.2022 по 10.09.2022 (тобто після введення воєнного стану в Україні), а також те, що споживачем послуг з газопостачання є фізична особа, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу про стягнення інфляційних збільшень, пені та 3% річних.

Проте, суд першої інстанції прийшов до такого висновку з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 42 Конституції України визначено, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це ж право закріплене й у статті 50 ЦК України, відповідно до якої, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Частиною другою статті 50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Статтею 1 ГК України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (статті 2, 3 ГК України).

Отже, фізична особа, яка виявила бажання реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 06.12.2021 між ТОВ «Твій Газзбут» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-65764-21, а також додаток № 1 та № 2 до даного договору (а.с. 13-15, зворот).

Згідно Додатку № 2 до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-65764-21 від 06.12.2021 місцезнаходження точки комерційного обліку зазначено: АДРЕСА_1 (а.с. 15 зворот).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … ОСОБА_1 має право власності 22/25 за адресою: АДРЕСА_2 нежитлову будівлю, № 398 виробничі будівлі (а.с. 80-81).

Згідно з пунктом 5 розділу I Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, на відміну від побутового споживача, що є фізичною особою, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, споживач, що не є побутовим, - це юридична або фізична особа - підприємець, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу.

З урахуванням викладеного вище та встановлених обставин справи колегія апеляційного суду прийшла до висновку, що як на момент виникнення між сторонами договірних правовідносин, так і на час складення актів та розрахунку заборгованості, належне відповідачу нежитлове приміщення та виробничі будівлі за адресою: АДРЕСА_2 використовувались ним у підприємницькій діяльності, а отже, і спожитий природній газ використовувався для здійснення господарської діяльності, а не для задоволення власних побутових потреб, вказані обставини підтверджуються укладеним між сторонами Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, тобто для комерційних потреб, та місцезнаходженням точки саме некомерційного обліку.

Аналізуючи характер спірних правовідносин сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначений спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.01.2024 року - скасувати та провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 255 ч.1 п.1, 256, 367, 374, 377, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» - задовольнити частково.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу закрити.

Роз"яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут», що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут`про наявність у нього права звернення протягом десяти днів з дня отримання постанови із заявою до Чернігівського апеляційного суду про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 04.04.2024.

Головуючий Судді: