"04" квітня 2024 р. Справа № 363/929/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

04 квітня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Охоти Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали позовної заяви АТ «Сенс Банк» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ), в інтересах якого діє адвокат Мужик Назар Тарасович (адреса для листування: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_1 (адреса останнього зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 04.10.2021 року між АТ «Альфа-Банк» (у подальшому перейменованого на АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 501367439 (угода про обслуговування кредитної картки, відкриття відновлювальної кредитної лінії).

Відповідно до умов кредитного договору АТ «Альфа-Банк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит, а ОСОБА_1 зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

АТ «Альфа-Банк» належним чином виконав своє зобов`язання за кредитним договором, надавши у власність ОСОБА_1 визначену суму кредитних коштів. У той же час ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 205 528 (двісті п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 63 копійки.

З метою досудового врегулювання спору на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Однак, дану вимогу залишено відповідач без задоволення, заборгованість за кредитним договором не погашено.

На підставі вищевикладеного, позивач АТ «Сенс Банк» прохав позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України судом 26.02.2024 року направлено запит до Єдиного державного демографічного реєстру з метою визначення зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання відповідача. Як вбачається з відповіді № 463056 від 26.02.2024 року ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 15.08.2023 року ОСОБА_1 був знятий з реєстрації за вказаною адресою.

26.02.2024 року судом було направлено запит до Димерської селищної ради з метою отримання відомостей з Реєстру територіальної громади щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 07.03.2024 року до суду надійшов лист Димерської селищної ради від 04.03.2024 року № 847/03-18, в якому зазначається, що відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалою суду від 07.03.2024 року справу за цивільним позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 прийнято до провадження за останнім відомим місцем реєстрації відповідача, провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подання заяв по суті справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. До судового розгляду від представника позивача через підсистему Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшло клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного судового рішення. Станом на 04.04.2024 року від сторони позивача будь-яких інших заяв, клопотань не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. Про дату, час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за останнім відомими зареєстрованим місцем його проживання, шляхом направлення SMS-повідомлення на його номер телефону, вказаний у матеріалах справи, а також шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України відповідно до положень ч. 10 ст. 187 ЦПК України з огляду на відсутність у відповідача зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання.

Як вбачається з відомостей, отриманих судом за результатами перевірки стану поштового відправлення (веб-доступ https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), поштове відправлення з копією ухвали суду від 07.03.2024 року, позовною заявою та додатками до неї, а також судовою повісткою на 04.04.2024 року не було вручено ОСОБА_1 за останнім відомим місцем його реєстрації.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи, що виклик ОСОБА_1 у судове засідання здійснювався шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України через відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, зважаючи на те, що публікація такого оголошення здійснена не пізніше ніж за десять днів до судового розгляду, то суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що АТ «Сенс Банк» було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 04.10.2021 року шляхом надання ОСОБА_1 пропозиції (оферти) укладення договору та безумовного і повного її акцептування з боку АТ «Альфа-Банк» (перейменований в АТ «Сенс Банк») між вказаними особами було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501367439, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (кредитний договір № 501367439) (а.с. 4-11).

За умовами кредитного договору АТ «Альфа-Банк» взяв на себе зобов`язання з надання ОСОБА_1 . споживчого кредиту (грошових коштів) на споживчі цілі на строк та під процент, визначений у кредитному договорі, а також надання послуг з обслуговування кредитної картки у вигляді відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого ОСОБА_1 кредиту або його частини АТ «Альфа-Банк» здійснює подальше кредитування у межах її ліміту шляхом надання траншів.

У свою чергу, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Відповідно до розділу І кредитного договору № 501367439 від 04.10.2021 року (а.с. 4) надання споживчого кредиту було обумовлено на наступних умовах: сума кредиту встановлена у розмірі 150 000 грн. 00 коп.; процентна ставка фіксованого типу та у розмірі 13,99%; строк кредитування становить 60 місяців з датою повернення кредиту 04.10.2026 року.

Крім того, відповідно до п. 1 кредитного договору № 501367439 від 04.10.2021 року було передбачено сплату ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» комісійної винагороди за послуги з розрахунково-касового обслуговування, а саме: за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в кредитному договорі; за обслуговування (управління) кредиту 2,10% від суми кредиту. При цьому обумовлено сплату комісійної винагороди за діючими тарифами банку.

З розділу ІІ кредитного договору № 501367439 від 04.10.2021 року також вбачається, що сторонами погоджено умови видачі кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом в 200 000 грн. 00 коп. Однак, як встановлено судом зі змісту позовної заяви, позовні вимоги стосуються лише першої частини кредитного договору щодо надання суми кредитних коштів у розмірі 150 000 грн. 00 коп. на визначених у договорі умовах.

Підписанням кредитного договору № 501367439 від 04.10.2021 року, відповідно до пп. в п. 2 договору ОСОБА_1 засвідчив у письмовій формі ознайомлення з всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, із нормами ЗУ «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; з інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; інформацію про порядок звернення з питань виконання умов договору, а також інформацію щодо права звернення до НБУ з питань захисту прав споживачів.

Додатком № 1 до кредитного договору № 501367439 від 04.10.2021 року визначено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, реальної процентної ставки з урахуванням вартості супутніх послуг (а.с. 5-6). Вказаний графік підписаний сторонами кредитного договору.

З Графіку платежів вбачається, що АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 погодили розмір щомісячного платежу, який має сплачуватися ОСОБА_1 для повернення кредиту у розмірі 150 000 грн. 00 коп. та який складає 6 639 грн. 46 коп. Крім того, сторонами кредитного договору визначено порядок розподілу щомісячного платежу на погашення заборгованості та сплати процентів за користування кредитом; визначено порядок, розмір та строки сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування банку. Підписанням Додатку № 1 до кредитного договору № 501367439 від 04.10.2021 року, ОСОБА_1 засвідчив обізнаність з умовами кредитування, порядку та строками повернення кредитних коштів.

Додатком до кредитного договору № 501367439 від 04.10.2021 року є також паспорт споживчого кредиту (а.с. 10), в якому міститься вичерпна інформація щодо наданого ОСОБА_1 споживчого кредиту, його розміру, типу та розміру процентної ставки, порядку її розрахунку; порядку та строків повернення кредитних коштів, сплати процентів; розмір комісійної винагороди банку, а також інформація щодо реальної річної процентної ставки, реальної вартості споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту так само підписаний ОСОБА_1 , що засвідчує доведення до його відома всієї необхідної інформації щодо умов надання споживчого кредиту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 у письмовій формі укладено кредитний договір, в якому погоджено всі істотні умови та за яким ОСОБА_1 , діючи добровільно, бажаючи настання відповідних правових наслідків, відповідно до свого внутрішньої волі, будучи повністю обізнаним з умовами кредитування, порядком та строками повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, порядком погашення існуючої заборгованості за кредитним договором, взяв на себе кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах.

З меморіального ордеру № 598255693 від 04.10.2021 року (а.с. 17), а також виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 18-33) судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк» своє зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши у власність ОСОБА_1 кредит (суму грошових коштів) у розмірі 150 000 грн. 00 коп.

У свою чергу, за результатами дослідження виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 18-33) судом встановлено, що ОСОБА_1 своє зобов`язання за кредитним договором № 501367439 від 04.10.2021 року належним чином не виконував, здійснюючи повернення основної заборгованості, сплати процентів за користування кредитом та комісійної винагороди несвоєчасно, не у повному розмірі або не здійснюючи такої оплати взагалі.

З вищезазначених виписок з особового рахунку судом встановлено, що протягом всього часу ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» було сплачено 53 740 грн. 00 коп., з яких: 28 509 грн. 96 коп. було сплачено в якості погашення основної заборгованості за кредитним договором; 11 323 грн. 01 коп. в якості сплати процентів за користування кредитом; 13 907 грн. 03 коп. в якості сплати комісійної винагороди банку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.

Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, як вбачається з наданого стороною позивача розрахунку заборгованості (а.с. 16), станом на 01.09.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 501367439 від 04.10.2021 року складає 205 528 грн. 63 коп., з яких: 121 490 грн. 04 коп. (заборгованість за тілом кредиту); 25 800 грн. 46 коп. (заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом); 58 238 грн. 13 коп. (заборгованість зі сплати комісійної винагороди банку).

Зважаючи на розрахунковий період, за який проводився розрахунок заборгованості, враховуючи конкретні умови кредитування, погоджені сторонами у кредитному договорі № 501367439 від 04.10.2021 року, суд погоджується з наведеним стороною позивача розрахунковим заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність заборгованості ОСОБА_1 зі сплати комісійної винагороди та можливості її стягнення на користь позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена підпунктом (б) пункту 1 угоди про надання кредиту № 501367439, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04 жовтня 2021 року та Графіком платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, що є додатком № 1 до угоди.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Крім того, в підпункті (б) пункту 1 угоди про надання кредиту № 501367439 передбачено, що комісійна винагорода сплачується згідно діючих тарифів банку, що свідчить про те, що вказані послуги оплачуються окремо.

Ураховуючи, що позивачем не зазначено та не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем (відповідачем) при укладенні кредитного договору, то положення підпункту (б) пункту 1 угоди про надання кредиту № 501367439 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок за аналогічних фактичних обставин справи у справі за участі АТ «Альфа-Банк» також було зроблено у Постанові КЦС ВС від 29.11.2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові КЦС ВС від 31.05.2023 року у справі № 635/5911/18 зроблено наступні висновки щодо нікчемності правочину.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що положення пп. б п. 1 кредитного договору № 501367439 від 04.10.2021 року щодо обов`язку ОСОБА_1 щомісячно сплачувати комісійну винагороду без доказів наявності, переліку та погодження таких послуг з відповідачем, є недійсними (нікчемними) в силу вказівки закону (ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»), що суд має врахувати навіть, якщо жодна з сторін цього не вимагає.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати комісійної винагороди не можуть бути задоволені.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).

Зважаючи на недійсність (нікчемність) положень кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди, що в цілому не призводить до недійсності всього договору, враховуючи вищевикладені висновки суду щодо наданого стороною позивача розрахунку заборгованості, суд приходить до висновку, що вимоги сторони позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими лише в частині стягнення основної заборгованості за тілом кредиту та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 501367439 від 04.10.2021 року складає 147 290 грн. 50 коп., з яких: 121 490 грн. 04 коп. (заборгованість за тілом кредиту); 25 800 грн. 46 коп. (заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом).

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору з ОСОБА_1 , доведено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості лише у розмірі 147 290 грн. 50 коп., з яких: 121 490 грн. 04 коп. (заборгованість за тілом кредиту); 25 800 грн. 46 коп. (заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом).

На підставі цього, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що стороною позивача понесено судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3082 грн. 93 коп. Інших судових витрат стороною позивача у зв`язку з поданням позову та розглядом справи не понесено.

Враховуючи, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» слід задовольнити частково, то витрати зі сплати судового збору слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на розмір задоволених позовних вимог, на користь АТ «Сенс Банк» з ОСОБА_1 слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2210 грн. 50 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРШИВ :

Позов АТ «Сенс Банк» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса останнього зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса останнього зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «Сенс Банк» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ) суму заборгованості за кредитним договором № 501367439 від 04.10.2021 року у загальному розмірі 147 290 (сто сорок сім тисяч двісті дев`яносто) гривень 50 копійок, з яких: 121 490 (сто двадцять одна тисяча чотириста дев`яносто) гривень 04 копійки (заборгованість за тілом кредиту); 25 800 (двадцять п`ять тисяч вісімсот) гривень 46 копійок (заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса останнього зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «Сенс Банк» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 210 (дві тисячі двісті десять) гривень 50 копійок.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач:

АТ «Сенс Банк» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ).

Відповідач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса останнього зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас