Справа № 159/437/24 Головуючий у 1 інстанції: Чалий А. В.
Провадження № 22-ц/802/307/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватні нотаріуси Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Козоріз Наталія Степанівна, ОСОБА_4 , про визнання шлюбного договору недійсним, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 до пред`явлення позову звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Покликався на те, що предметом майбутнього позову є визнання недійсним шлюбного договору, укладеного між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 , яким закріплено право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Вказаний житловий будинок та автомобіль були придбані сторонами спору у період шлюбних відносин за спільно нажиті кошти та відповідачем зареєстровані (оформлені) виключно на своє ім`я.

Також зазначав, що у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що даний будинок та автомобіль, які є спільною сумісною власністю сторін майбутнього спору, без згоди його довірителя ОСОБА_2 , можуть бути відчужені ОСОБА_3 на користь третіх осіб, що в майбутньому ускладнить виконання рішення суду про визнання недійсним шлюбного договору і позбавить можливості якісно та швидко поновити порушені права та інтереси позивачки ОСОБА_2 .

Крім того вказував, що відповідачем ОСОБА_3 на платформі онлайн - оголошень ОЛХ було розміщено оголошення щодо продажу вищевказаного будинку, що свідчить про беззаперечний намір останнього відчужити це нерухоме майно.

Враховуючи наведене, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просив суд в порядку забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 і заборонити будь - кому та в будь - який спосіб розпоряджатися вказаним майном до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 задоволено частково.

Накладено арешт на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просив її скасувати як незаконну і необґрунтовану та таку, що порушує права інших осіб, які не є стороною спору і постановити нову ухвалу, якою у забезпеченні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову до його пред`явлення не відповідають обставинам справи, оскільки нерухоме майно, з приводу якого було заявлено клопотання про забезпечення позову не є власністю сторін спору, а належить іншій особі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала суду скасуванню з відмовою у вжитті заходу забезпечення позову з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду в даній справі.

Однак, погодитись із зазначеним висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4 частини першої статті 151 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Із матеріалів справи, яка переглядається апеляційним судом, вбачається, що предметом майбутнього позову є вимоги немайнового характеру, а саме визнання недійсним шлюбного договору укладеного між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 .

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що заборона відповідачу відчужувати 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ефективним захистом прав позивачки як сторони по справі і такі заходи є співмірними із заявленими останньою позовними вимогами у справі.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги, що при використанні механізму забезпечення позову особа, яка подає таку заяву, повинна належним чином обґрунтовувати мету та підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі та вказати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, підтвердити такі обставини належними й допустимими доказами, а також не врахував те, що нерухоме майно - спірне будинковолодіння не належить відповідачу.

Крім того, варто зазначити, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову із позовними вимогами про визнання недійсним шлюбного договору не є спів мірним і не забезпечить гарантії виконання можливого рішення про задоволення позову, яке не підлягає примусовому виконанню. Вказане виключає можливість його застосування в межах розгляду цієї справи.

Оскільки суд першої інстанції, задовольняючи заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, при вирішені даного питання порушив норми процесуального права, то оскаржувана ухвала, на думку колегії суддів, підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді