РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/13068/23

Провадження № 22-ц/4815/227/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго»

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2023 року, ухваленого в складі судді Бучко Т.М., повний текст судового рішення складено 23.11.2023, у справі № 569/13068/23

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про захист прав споживача.

Позов обґрунтований тим, що він з 19 липня 2020 року є власником нежитлового приміщення, магазин, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 01 липня 2021 року ОСОБА_1 з ТОВ «Рівнетеплоенерго» договір № 1768 про надання послуги з постачання теплової енергії на вказане приміщення (транзитний договір), який містить всі істотні умови та є чинним. На підставі договору ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснювало нарахування плати за транзит. Заборгованостей перед відповідачем не мав.

В червні 2023 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» направило на його адресу акт №1768 звірки взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію від 06/06/2023, відповідно до якого Роману Балацькому за період з 01 листопада 2021 року по 06 червня 2023 року була нарахована заборгованість в розмірі 877020,82 грн. Як на підставу нарахування боргу за тепло, відповідач посилається на положення нової Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону № 315 від 22 листопада 2018 року. При наданні розрахунку вартості теплової енергії позивачу за грудень 2022 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» прямо посилається на те, що в цьому місяці було нараховано 493442,17 грн згідно рішення Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, однак судовим рішенням жодних зобов`язань щодо сплати коштів на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» на нього покладено не було.

Нарахування вказаної суми заборгованості із застосуванням Методики № 315 є протиправним, оскільки з 01 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнетеплоенерго» не було укладено публічний договір приєднання автоматично через місяць часу після опублікування типового індивідуального договору на сайті товариства.

Вказує, що умовами чинного договору № 1768 від 01.07 2021 про надання послуги з постачання теплової енергії на вказане приміщення (транзитний договір) не передбачено можливість застосування виконавцем послуг Методики № 315.

Просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування йому заборгованості за послугу з постачання теплової енергій по договору № 1768 від 01 липня 2021 року в сумі 877020,82 грн; зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку за нежитлове приміщення (магазин), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , заборгованість за послугу з постачання теплової енергій по договору № 1768 від 01 липня 2021 року в сумі 877020,82 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про захист прав споживача - задоволено частково.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 за нежитлове приміщення (магазин), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , заборгованість в сумі 493442 (чотириста дев`яносто три тисячі чотириста сорок дві) грн 17 коп за період з листопада 2014 року по квітень 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмовлених вимог, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Просить судове рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку, що позивач приєднався до публічного договору, оскільки волевиявлення свого не висловлював, жодних заяв не подавав та не вчиняв будь яких оплат за надісланими рахунками. Суд не вказав на якій підставі припинилися зобов`язання сторін за Договором №1768. Суд безпідставно не взяв до уваги, що умовами Договору №1768 не передбачено застереження про можливість застосування виконавцем послуг Методики №315.

Поза увагою суду залишились аргументи позивача щодо неправильності розрахунків із застосуванням Методики №315 так як категорії приміщень як «окремих приміщень з транзитними мережами опалення» передбачає окремі формули та методи розрахунків, проте відповідач визначає розрахунки на підставі загальних норм Методики без урахуванням статусу приміщення. Крім того, у розрахунок вартості теплової енергії відповідачем включено 223,8 м2 площу підвалу, який не опалюється і відноситься до допоміжних приміщень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Рішення в частині задоволених вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає.

Установлено, що ОСОБА_1 з 09 липня 2020 року належить на праві приватної власності приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 402,9 кв.м за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 2020 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

17 червня 2021 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» складено та затверджено акт обстеження системи централізованого опалення та гарячого водопостачання в приміщенні магазину за адресою АДРЕСА_1 (споживач ОСОБА_1 ), відповідно до якого в приміщенні опалювальні прилади відсутні, розподільчі (транзитні) трубопроводи заізольовані, система централізованого опалення відключена, гаряче водопостачання відсутнє.

01 липня 2021 року між ТОВ «Рівнетеплоенерго» та фізичною особою ОСОБА_1 укладений договір № 1768 про надання послуги з постачання теплової енергії (далі договір № 1768).

06 червня 2023 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» склало акт № 1768 звірки взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію зі споживачем ОСОБА_1 , відповідно до якого за період з 01 листопада 2021 року до 05 червня 2023 року заборгованість позивача становить 877020,82 грн.

За повідомленням ТОВ «Рівнетеплоенерго» № 04-05/1456 від 13 липня 2023 року, станом на 06 червня 2023 року загальна сума боргу по договору № 1768 за послугу з постачання теплової енергії становить 877020,82 грн та абонплата 515,74 грн. З них: 493442,17 грн було нараховано в грудні місяці згідно рішення Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі 569/10951/21.

25 серпня 2023 року комісією у складі представника ТОВ «Рівнетеплоенерго» в присутності споживача ОСОБА_1 проведено обстеження нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , в результаті якого встановлено, що нежитлове приміщення розташоване в 9 поверховому житловому будинку, загальна площа 402,9 кв.м (приміщення 1 поверху - 237,4 кв.м, приміщення підвалу - 165,5 кв.м) згідно технічного паспорта БТІ та договору купівлі-продажу; система опалення в житловому будинку централізована, облік теплової енергії здійснюється загально будинковим приладом обліку теплової енергії; приміщення 1 поверху - опалювальні прилади відсутні, через приміщення проходять розподільчі трубопроводи централізованої системи теплопостачання, які ізольовані; приміщення підвалу - опалювальні прилади відсутні, через приміщення проходять заізольовані транзитні трубопроводи централізованої системи теплопостачання, гарячого водопостачання, каналізації та інші комунікації будинку, тому приміщення належить до допоміжних приміщень будинку.

01 жовтня 2021 року на офіційному сайті ТОВ «Рівнетеплоенерго» опублікований типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Протилежне матеріали справи не містять.

Оскільки протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на веб-сайті відповідача співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з ТОВ «Рівнетеплоенерго», між сторонами у справі 01 листопада 2021 року укладений індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, відповідно до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У спірний період правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 і наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2022 р. № 358, яким внесено зміни до Методики № 315.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до приписів ч.2 ст.7, ч.2 ст.8 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі №311/3489/18, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц.

Згідно із ч.7 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч.5 ст.13 цього Закону.

Доказів обрання співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 однієї з моделей організації договірних відносин, визначених ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», сторонами суду не надано.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції правильно виснував про те, що типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії є укладеними між сторонами з 01.11.2021 через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 569/10951/21 встановлено, що «Відключення від централізованого опалення третіх осіб - власників нежитлових приміщень будинку фактично відбулося самовільно, про що не могло не знати товариство і такого дозволу відповідач не мав повноважень надати самостійно, зокрема й при укладенні з ними договорів з теплопостачання (транзитні договори). Належні третім особам нежитлові приміщення знаходяться в житловому будинку та відповідно мають загальну систему опалення з житловим будинком. Укладення договорів з третіми особами автоматично не виключає належні їм приміщення з реєстру опалювальних площ та не змінює встановлений порядок нарахування оплати (показники приладу обліку теплової енергії/на загальну опалювальну площу х площу конкретного споживача).

Рівненський апеляційний суд зобов`язав ТОВ «Рівнетеплоенерго» включити в реєстр опалювальних площ будинку нежитлові приміщення третіх осіб в тому числі і належного позивачу приміщення . Рішення є чинним.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Система опалення та гарячого водопостачання, як інженерна сантехнічна система будинку, належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам (в тому числі власникам нежитлових приміщень з окремим інженерним вводом зовнішньої інженерної мережі), які повинні утримувати її в належному стані, отже повинні нести спільні витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку, включаючи функціонування системи опалення та гарячого водопостачання у ньому.

Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання, розташованого на цих мережах, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях. При цьому, відсутність окремих елементів системи опалення не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення.

Відповідно до визначення, наведеного в Правилах № 830, опалювана площа (об`єм) приміщення - загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Відповідно до визначення, наведеного в Методиці № 315, опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньо будинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Приміщення позивача приєднане до внутрішньо будинкової системи житлового будинку, через які проходять транзитні трубопроводи теплоносія виходячи з наявних у справі документів.

За таких обставин, відсутність у приміщенні опалювальних приладів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків, підводок до приладів свідчить про надходження тепла в приміщення, яке виділяється від зазначених трубопроводів та має бути оплачена.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

Згідно з абзацом 6 пункту 14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).

В п.2 Методики розподілу визначено, що загальнобудинкові потреби на опалення це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Убачається, що розрахунок загальнобудинкових потреб на опалення здійснено відповідно до Розділу ІV Методики №315, що є однією із складових проведеного розподілу.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вимог щодо неправомірного нарахування позивачу заборгованості у сумі 383578,65 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем неправомірно нараховано плату за опалення без врахування відповідних формул для приміщень як «окремих приміщень з транзитними мережами опалення», є безпідставними, оскільки будь які докази з цього приводу в матеріалах справи відчутні. Позивачем не спростовано порядок нарахування плати за спожите тепло з 2022 року по червень 2023 року.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують.

За приписами частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Питання обов`язку доказування і подання доказів розкрито статті 81 ЦПК України, стосовно того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2023 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 04 квітня 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.