Справа № 570/5372/23
Номер провадження 2/570/192/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2024 р. Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

прокурора Бикова Д.О.,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Вовка Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Комунальне підприємство "Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка" Рівненської обласної ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року заступник керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України (далі по тексту НСЗУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі НСЗУ кошти, витрачені на лікування потерпілої ОСОБА_2 в розмірі 61 086,90 грн., які зарахувати до Державного Бюджету України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 24.01.2022 р. визнано винуватим та засуджено ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком Рівненського апеляційного суду від 13.058.2022 р. вирок Рівненського районного суду в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок, який набрав законної сили 13.05.2022 р. Порушення ОСОБА_1 вимог ПДР, а саме пунктів 16.11, 16.12 перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо- транспортної пригоди та настання суспільно-небезпечних наслідків.

Відповідно до листа КП «РОКЛ ім. Семенюка» РОР від 01.08.2023 №460/01-17/23, ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 18.04.2020 р. по 18.05.2020 р. у обласному центрі ортопедії, травматології та вертебрології. Загальна вартість лікування витрачено 61 086,90 грн.

Прокурор зазначав, що фінансування витрат, понесених на лікування ОСОБА_2 здійснювалося з Державного бюджету, а саме за рахунок коштів НСЗУ.

Указував, що НСЗУ листом від 25.07.2023 р. №24-514вих-23 повідомила, що немає можливості звернутися з позовною заявою про стягнення вказаних витрат, оскільки не наділена повноваженнями.

Ухвалою суду від 22.11.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вовк Ю.Є., керуючись п.2 ч.1 ст.257 ЦПК, подав до суду клопотання вх. 22377 від 22.12.2023 про залишення без розгляду позову заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі НСЗУ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Ю.Семенюка» РОР до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину.

В обґрунтування клопотання наводить ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», судову практику, а саме постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі 912/2385/18 та ч.1 ст.1206 ЦК України та вважає, що саме заклад охорони здоров`я повинен звертатися до суду з позовом про відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого; заклад охорони здоров`я фінансується з державного бюджету. Тому Рівненська обласна прокуратура, не встановивши належним чином компетентного органу уповноваженого в даному випадку на звернення з позовом до суду, самостійно звернулася з позовом до суду. При цьому КП «РОКЛ ім. Ю.Семенюка» РОР визначена як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача. Рівненською обласною прокуратурою не було взято до уваги положення п.1.9 Статуту КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» РОР від 02.06.2021 р.

Також наводить судову практику, а саме постанови Верховного Суду України від 21.12.2018 р. у справі №922/901/17, від 20.09.2018 р. у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 р. у справі №906/240/18, від 01.11.2018 р. у справі №910/18770/17.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вовк Ю.Є. підтримав клопотання вх. 22377 від 22.12.2023 про залишення без розгляду позову заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі НСЗУ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Ю.Семенюка» РОР до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Вказує, що позов передчасний.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вказане клопотання.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання вказаного клопотання, вважаючи його безпідставним.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення. 07.12.2023 р. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі директора Юридичного департаменту НСЗУ С. Карачуна, в якому просить судові засідання по справі проводити без участі представника НСЗУ, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Суд вислухавши прокурора, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання представника відповідача, приходить до таких висновків.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів.

Частиною 4 статті 42 ЦПК України передбачено, що у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У частинах 3-5 статті 56 ЦПК України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають прав власності й обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляють державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 (справа №761/3884/18) звернуто увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідальний орган, наділений повноваженнями в спільних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначальної сторони у справі певного органу (постанова в справі від 26.06.2019 № 587/430/16-ц).

У пункті 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виняткових випадках і в порядку, визначеному законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (абзаці 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" ).

Системне тлумачення положень частин 3-5 статті 56 ЦПК України та частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє зробити висновок, що прокурор розглядає представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1 ) якщо захист цих інтересів не відшкодовується або неналежним чином діє органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження забезпечують такий захист у спільних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження впливають на захист законних інтересів держави у спільних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною 4 статті 56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

У пункті 54 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду). Аналогічні підстави залишення позову без розгляду передбачені п. 2 ч. 1 ст.257 ЦПК України.

Проте процедура, передбачена абзацами 3 і 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Тобто залишення позову прокурора без розгляду після відкриття провадження у справі стосується виключно випадків, коли прокурор правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах в обраний прокурором спосіб, проте не підтвердив наявності підстав для представництва інтересів держави в особі цього органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.10.2021 у справі № 925/1214/19.

За своєю правовою природою залишення позову без розгляду, що унормовано статтею 257 ЦПК України, є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених указаною статтею недоліків або дій цієї особи. Наведений у вказаній статті перелік підстав для залишення позову без розгляду є вичерпним.

Зокрема, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Як убачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі НСЗУ, визначивши її як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах щодо повернення державних (бюджетних) коштів, витрачених на лікування потерпілої від злочину особи.

Обґрунтовуючи своє клопотання про залишення без розгляду позовної заяви прокурора в інтересах держави в особі НСЗУ на підставі пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України, представник відповідача виходить з того, що прокуратура не встановила належним чином компетентного орану уповноваженого в даному випадку на звернення з позовом до суду.

У разі встановлення судом, що визначений прокурором позивач (НСЗУ) не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спільних правовідносинах, відбудеться звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, що матиме процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідного позову, а не залишення позову прокурора без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Близькі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 911/2032/17.

Отже, встановлення судом факту звернення прокурора в інтересах неналежного позивача має наслідком відмову в задоволенні позову за результатом розгляду справи по суті.

Прокурором на обгрунтування порушення інтересів держави та підстав для їх представництва у суді вказано, що невідшкодування витрат, здійснених за рахунок Державного бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. На лист від 25.07.2023 №24-514вих-23 НСЗУ про виявлені порушення повідомила, що не має можливості звернутися з позовною заявою про стягнення вказаних витрат, оскільки не наділена повноваженнями.

Керуючись ст.ст. 258-261, 353, 354 ЦПК України, - суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вовка Ю.Є. про залишення без розгляду позову заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача КП "Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка" РОР до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення - ухвала суду - виготовлено 17.01.2024 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.