ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 361/8787/15-ц

провадження № 61-14911св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оболонь інвест плюс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року у складі судді Петришин Н. М.

та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»

(далі - АТ «Укрсиббанк», банк), правонаступником якого є товариство

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оболонь інвест плюс» (далі - ТОВ «ФК «Оболонь інвест плюс»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

2. Позов обґрунтований тим, що 07 травня 2008 року між банком та

ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , згідно з яким відповідачка отримала кредит в розмірі 100 000 дол. США та зобов`язалася повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 07 травня 2018 року згідно

з графіком погашення кредиту і сплатити за користування кредитом 14 % річних.

3. Банк стверджував, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість

ОСОБА_1 своєчасно кредитну заборгованість не погашала.

4. Станом на 02 грудня 2015 року заборгованість відповідачки

з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом становить 36 633,29 дол. США, а також нарахована пеня в сумі 69 689,36 грн.

5. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 36 633,29 дол. США заборгованості з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та 69 689,36 грн - пені.

Короткий зміст судових рішень прийнятих судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій

6. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 30 листопада 2021 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року, позов задоволено. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 633,29 дол. США, пеню у розмірі 69 689,36 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

7. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти, проте вона неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, своєчасно кошти не повернула.

8. Не погодившись із вказаними рішенням та постановою судів,

ОСОБА_1 у липні 2022 року подала касаційну скаргу.

9. Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2022 року до участі у справі залучено ТОВ «ФК «Морган Кепітал» (в подальшому змінило найменування на ТОВ «ФК «Оболонь інвест плюс»), як правонаступника АТ «Укрсиббанк».

10. Постановою Верховного Суду від 23 листопада 2022 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

11. Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд виходив з того, що знайшли своє підтвердження доводи ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд не повідомив її належним чином про дату, час і місце судового засідання.

12. Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада

2021 року залишено без змін.

13. Апеляційний суд, погодившись з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходив з того, що районний суд, дослідивши наявні

у матеріалах справи кредитний договір, меморіальні ордери, заяви на видачу готівки, виписку з особового рахунку ОСОБА_2 , розрахунок заборгованості та надавши їм у сукупності належну правову оцінку, правильно встановив, що між сторонами було в письмовій формі укладено кредитний договір, в якому узгоджено всі його істотні умови, які відповідачка належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї перед банком утворилася заборгованість

у розмірі 39 633,29 дол. США та 69 689,36 грн.

14. Крім того, факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачкою, узгодження всіх істотних умов договору, суми кредиту та порядку повернення кредитних коштів додатково підтверджений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада

2017 року, постановами Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року та Верховного Суду від 02 грудня 2020 року, які ухвалені у справі

№ 361/1494/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів укладених 07 травня

2008 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. 18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня

2023 року.

17. Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції, клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання судового рішення задоволено. Зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 30 листопада 2021 року.

18. У грудні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

19. Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2024 року відмовлено

ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом та участю сторін. Справу призначено до розгляду

у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, від 20 березня 2019 року

у справі № 161/4985/17, від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17,

від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18, від 18 грудня 2019 року

у справі № 200/22329/14-ц, Верховного Суду від 31 травня

2022 року у справі № 194/329/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20,

від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, від 28 червня 2023 року у справі № 638/13683/15-ц,

від 17 січня 2022 року у справі № 1519/2-4141/11, від 20 жовтня 2021 року

у справі № 592/6485/16-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17,

від 08 грудня 2021 року у справі № 409/1398/18, від 21 липня 2021 року

у справі № 699/1537/14, від 25 лютого 2021 року у справі № 679/219/20,

від 12 квітня 2021 року у справі № 400/1832/20, від 18 березня 2021 року

у справі № 911/3142/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18,

від 10 травня 2023 року у справі № 405/1117/20, від 26 квітня 2023 року

у справі № 344/2320/13-ц, від 10 травня 2023 року у справі № 569/1181/21,

від 12 травня 2022 року у справі № 699/791/15-ц, від 09 серпня 2023 року

у справі № 266/4900/21, від 07 березня 2019 року у справі № 824/232/2018,

від 27 січня 2021 року у справі № 908/1688/20, від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1583/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 5 частини першої, пунктами 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Посилається на те, що вона та її представник не були належним чином повідомлені про судове засідання 30 листопада 2021 року, судом першої інстанції безпідставно визнано неповажними причини їх неявки,

а апеляційним судом в цій частині проігноровано доводи апеляційної скарги.

23. Стверджує, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не здійснював фіксування судового засідання, а апеляційний суд проігнорував її клопотання про направлення справи до суду першої інстанції для усунення недоліків фіксації судового засідання.

24. Вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що її представник знав про судове засідання, оскільки подав клопотання про відкладення розгляду справи.

25. Суд першої інстанції прийняв додаткові докази банку, а саме повні тексти судових рішень у справі № 361/1494/16-ц, на стадії розгляду справи по суті спору без зазначення поважних причин їх неподання у підготовчому засіданні.

26. Судом першої інстанції було необґрунтовано відхилене її клопотання про залишення позову без розгляду та не досліджено подані нею докази на підтвердження відсутності повноважень у ОСОБА_3 , як представника позивача.

27. Крім того їй було необґрунтовано відмовлено у прийнятті зустрічного позову, чим позбавлено доступу до правосуддя.

28. Суд першої інстанції, як і апеляційний суд, необґрунтовано відмовив їй

у витребування доказу у позивача на підтвердження або спростування факту погашення заборгованості.

29. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про визнання нею факту отримання коштів та безпідставно не взяв до уваги її заперечення щодо наданого банком розрахунку заборгованості.

30. Суди не взяли до уваги положення кредитного договору, не звернули увагу на врегульований між сторонами порядок надання та повернення кредиту, порядок та підстави направлення вимоги щодо дострокового повернення грошових коштів.

31. Відсутність встановлення судами факту направлення позивачем та отримання відповідачкою вимоги від 20 серпня 2015 року, яка мала би бути направлена з урахуванням умови пункту 6.1.2 кредитного договору, не може мати наслідком покладення на неї тягаря дострокового погашення заборгованості.

32. Зазначає, що кредит надавався на споживчі цілі, у зв`язку

з чим відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк повинен був попередньо направити їй вимогу про дострокове повернення кредиту, чого не було зроблено.

33. Також судами безпідставно не застосовано до спірних правовідносин частину 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

34. Суди не взяли до уваги, що документи, надані банком на підтвердження заборгованості, зокрема, розрахунок заборгованості, виписки з рахунку, заяви на видачу готівки, меморіальний ордер, не є належними та допустимими доказами.

35. Судами неправильно застосовано статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність» та пункт 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 (далі - Положення).

36. Вказує про неврахування апеляційним судом при перегляді ухвали

від 27 серпня 2020 року наведених нею в апеляційній скарзі доводів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття додаткових доказів позивача.

Інформація щодо подання відзиву на касаційну скаргу

37. Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2024 року відмовлено

у задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Оболонь інвест плюс» про продовження встановленого судом строку на подання відзиву на касаційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судами

38. 07 травня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 00, згідно з яким банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 100 000 дол. США на строк до 07 травня 2018 року зі сплатою 14 % річних.

39. За умовами вказаного договору, надання кредиту здійснюється

в термін 07 травня 2008 року, а позичальник зобов`язаний повернути кредитні кошти не пізніше 07 травня 2018 року. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00 % річних. Строк сплати процентів від 01 до 10 числа кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

40. За порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховується на кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

41. 07 травня 2008 року для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 07 травня 2008 року № 0 між

АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір з ціною предмета іпотеки 697 025 грн.

42. Відповідно до меморіального ордеру від 07 травня 2008 року

№ банк перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі

100 000 дол. США, згідно з угодою від 07 травня 2008 року

№ 0.

43. Відповідно до заяв на видачу готівки 07 травня 2008 року ОСОБА_1 отримала 50 000 дол. США, 12 травня 2008 року - 41 000 дол. США, 13 травня 2008 року - 9 000 дол. США.

44. 20 серпня 2015 року банк надіслав на адресу позичальника письмову вимогу про усунення порушень за договором про надання споживчого кредиту від 07 травня 2008 року № 00, а саме, погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, яка становить 37 650,61 дол. США - кредитної заборгованості, в тому числі простроченої заборгованості за кредитом - 6 666,54 дол. США та 3 483,78 дол. США - простроченої заборгованості за процентами, але вказана вимога залишена без належного реагування з боку позичальника.

45. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на

02 грудня 2015 року заборгованість відповідачки перед банком становить

39 633,29 дол. США та 69 689,36 грн, з яких: 34 166,83 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом; 5 466,46 дол. США - за простроченими процентами за користування кредитом; 46 024,47 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 23 664,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

46. У справі № 361/1494/16-ц рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору і договору іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна.

47. Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 17 листопада 2017 року скасовано в частині та прийнято нову постанову наступного змісту. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним з моменту укладення договору умови пункт 1.3.5 та підпункти 1, 2 пункту 1.6 договору про надання споживчого кредиту від 07 травня 2008 року № 0, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , та додаток № 3 «Тарифи банку» до вказаного кредитного договору.

48. Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року постанову Київського Апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року в частині визнання недійсним умов пункту 1.3.5 та підпунктів 1, 2 пункту 1.6 договору про надання споживчого кредиту від 07 травня 2008 року та додатку № 3 до договору, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про відмову в позові. В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року залишено без змін.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

49. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

50. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

51. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

52. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором

є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

53. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

54. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін

і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

55. Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір

є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї

із сторін має бути досягнуто згоди.

56. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

57. Відповідно до статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

58. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

59. Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише

у випадках, встановлених договором або законом.

60. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

61. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

62. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

63. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

64. Апеляційний суд, врахувавши вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у цій справі, дослідивши наявні

у матеріалах справи докази, зокрема кредитний договір, меморіальні ордери, заяви на видачу готівки, виписку з особового рахунку ОСОБА_2 , розрахунок заборгованості та надавши їм належну правову оцінку у сукупності, правильно встановив, що між сторонами було в письмовій формі укладено кредитний договір, в якому узгоджено істотні умови, які відповідачка належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі

39 633,29 дол. США та 69 689,36 грн, які підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача.

65. Також апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що факт укладення кредитного договору між сторонами, узгодження істотних умов договору, суми кредиту та порядку повернення кредитних коштів додатково підтверджено судовими рішеннями у справі № 361/1494/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» щодо визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

66. Колегія суддів також звертає увагу, що протягом розгляду справи

в судах попередніх інстанцій, якій тривав із 2016 року, ОСОБА_2 не надала належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості. Відповідачка не спростувала факт отримання нею кредиту, під час укладення кредитного договору заперечень щодо його умов не заявляла, будь-яких претензій щодо не проведення з нею переддоговірної роботи та незгоди

з окремими пунктами кредитного договору або щодо нерозуміння нею окремих його частин не зазначала.

67. З цих підстав необґрунтованими є узагальнені доводи касаційної скарги щодо неотримання кредитних коштів.

68. Безпідставним є посилання ОСОБА_2 на те, що надані позивачем розрахунок заборгованості, виписки з особового рахунку, меморіальний ордер та заяви на видачу готівки не є належними доказами у справі, оскільки суди попередніх інстанцій оцінили їх у сукупності з іншими доказами у справі.

69. У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року в справі

№ 910/1580/18 сформульовано висновок про те, що банківські виписки

з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та

є підтвердженням виконаних за день операцій.

70. Крім того, розрахунок заборгованості складений у відповідності до умов укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідачка, будучи незгодна із вказаним розрахунком, не була позбавлена можливості спростовувати його іншими доказами, зокрема, шляхом надання власного обґрунтованого розрахунку, заявлення клопотань про призначення експертизи чи надання висновку експерта складеного на її замовлення.

71. Посилання в касаційній скарзі на неправильне застосування судами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність» та пункт 62 Положення не спростовує правильність та законність оскаржуваних судових рішень.

72. Узагальнені доводи касаційної скарги щодо не встановлення судами факту направлення позивачем та отримання відповідачкою вимоги

від 20 серпня 2015 року, аналогічні доводам апеляційної скарги, яким апеляційним судом надана належна правова оцінка, зокрема встановлено, що вказана вимога згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана особисто ОСОБА_1 03 вересня 2015 року, проте залишена без належного реагування.

73. Оскільки судами встановлено факт направлення відповідачці вимоги від 20 серпня 2015 року про усунення порушень за договором про надання споживчого кредиту від 07 травня 2008 року № 00 та її отримання, тому безпідставними є доводи касаційної скарги в частині не застосування судами до спірних правовідносин частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

74. Також судами встановлено, що відповідачка була обізнана про призначене на 30 листопада 2021 року судове засідання, однак доказів на підтвердження поважності причин неможливості з`явитися у судове засідання не надала, а судове засідання в іншій справі, в якій брав участь представник ОСОБА_1 , було призначено на 14.00 год., в той час як розгляд цієї справи призначено на 11.30 год., що не перешкоджало адвокату взяти у ній участь.

75. Апеляційний суд надав належну правову оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині, які є аналогічними доводам касаційної скарги, тому додаткового аналізу не потребують.

76. Посилання заявника на неврахування апеляційним судом при перегляді ухвали від 27 серпня 2020 року наведених нею доводів підлягають відхиленню, оскільки вказана ухвала залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року, а ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року.

77. Також безпідставними є доводи касаційної скарги, про те що відмовивши у прийнятті зустрічного позову, суд позбавив відповідачку права на доступ до правосуддя.

78. ОСОБА_1 реалізувала своє право на звернення до суду за захистом прав, які вважала порушеними, шляхом подання у березні 2016 року позову до АТ «Укрсиббанк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна (справа № 361/1494/16-ц) і вказана справа була розглянута судами трьох інстанцій.

79. Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року в справі № 361/1494/16-ц зокрема встановив, що підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 погодилась зі встановленими умовами, отриманням кредиту саме в доларах США, а не в національній валюті України, в подальшому погашала кредитну заборгованість протягом тривалого часу, та не зверталась до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації

з приводу виконання зобов`язань, не заявляла жодних претензій з приводу того, що їй незрозумілі умови кредитного договору.

80. Питання щодо повноважень ОСОБА_3 діяти в суді в інтересах банку, було перевірено апеляційним судом під час апеляційного перегляду ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2016 року про залишення позову без розгляду.

81. В ухвалі від 16 травня 2016 року Апеляційний суд Київської області встановив, що представник позивача ОСОБА_3 на час подання позову до суду мав відповідні повноваження представляти інтереси АТ «Укрсиббанк».

82. Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не здійснював фіксування судового засідання 30 листопада 2021 року, а суд апеляційної інстанції проігнорував клопотання про повернення справи до міськрайонного суду для усунення недоліків фіксації судового засідання, є необґрунтованими, оскільки згідно з протоколом судового засідання від 30 листопада 2021 року технічна фіксація здійснювалася. Зауваження ОСОБА_1 щодо неналежної якості аудіозапису судового засідання, за встановлених обставин, не

є підставою для скасування оскаржених судових рішень.

83. Питання заміни позивача у розглядуваній справі його правонаступником вже вирішено ухвалою Верховного Суду від 08 листопада

2022 року (провадження № 61- 6254св22), яка набрала законної сили.

84. За встановлених обставин, узагальнені висновки судів по суті вирішення спору не суперечать висновкам, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17,

від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17, від 20 березня 2019 року

у справі № 910/2987/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц, Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц,

від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 26 травня 2021 року

у справі № 204/2972/20, від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17,

від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, від 28 червня 2023 року

у справі № 638/13683/15-ц, від 17 січня 2022 року у справі № 1519/2-4141/11, від 20 жовтня 2021 року у справі № 592/6485/16-ц, від 02 лютого 2022 року

у справі № 755/11307/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 409/1398/18,

від 21 липня 2021 року у справі № 699/1537/14, від 25 лютого 2021 року

у справі № 679/219/20, від 12 квітня 2021 року у справі № 400/1832/20,

від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, від 18 квітня 2022 року

у справі № 522/18010/18, від 10 травня 2023 року у справі № 405/1117/20,

від 26 квітня 2023 року у справі № 344/2320/13-ц, від 10 травня 2023 року

у справі № 569/1181/21, від 12 травня 2022 року у справі № 699/791/15-ц,

від 09 серпня 2023 року у справі № 266/4900/21, від 07 березня 2019 року

у справі № 824/232/2018, від 27 січня 2021 року у справі № 908/1688/20,

від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1583/20, на які посилалася заявниця як на підставу касаційного оскарження.

85. Суди належним чином виконали вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і дотримались вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, встановили обставини справи та правильно вирішили спір.

86. Незгода заявниці із висновками судів щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

87. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

88. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

89. Оскаржувані судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

90. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

91. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

92. Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.

93. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

94. Відповідно до статті 436 ЦПК України виконання рішення суду першої інстанції, яке було зупинене до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 30 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 21 вересня 2023 рокузалишити без змін.

3. Поновити виконаннярішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович