Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1208/18 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П.В.
Категорія 30 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №280/1208/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Миколайчука П.В.

встановив:

У серпні 2018 року позивач через свого представника звернулася до суду із позовом, в якому просила розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, який укладений 20 березня 2017 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В.

На обґрунтування позову вказувала, що 17.06.2005 року вона придбала у власність будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В. Добудувавши даний будинок в 2006 році вона вселилась в нього та проживає за даною адресою разом із сином на даний час. На початку 2007 року позивач домовилась з ОСОБА_5 про продаж йому даного будинку за 48000,00 доларів США, який в свою чергу пообіцяв, що розрахується поки що частково, позивач залишиться проживати в цьому будинку, а він тим часом отримає необхідний йому кредит у банку під заставу цього будинку, адже сума кредиту чимала, до того ж в доларах США, і після отримання кредиту відразу остаточно розрахується з позивачем. Крім того, після вчинення цих правочинів він допоможе останній відкрити бізнес і купити квартиру в м. Житомирі. 20 березня 2007 року позивач згідно вищевказаних домовленостей продала ОСОБА_5 даний будинок та земельну ділянку за 254 259,00 грн., що еквівалентно 48000 доларів США по курсу на той час. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В. Згідно умов цього договору перед його підписанням позивач отримала на руки 20 000,00 грн. від представника покупця, а решту ОСОБА_5 зобов`язався виплатити після отримання кредиту в банку. При цьому вони домовились, що право власності перейде до покупця - ОСОБА_5 тільки після повної сплати ним обумовленої суми вартості будинку. Також позивач передала ОСОБА_5 оригінали даного договору купівлі продажу та технічний паспорт на будинок.

Того ж дня, 20.03.2007 року відповідач уклав договір іпотеки з АТ «Райффайзен Банк Аваль», предметом якого є даний житловий будинок АДРЕСА_1 , отримавши кредит в сумі 141400,00 доларів США. Даний договір іпотеки також був посвідчений тим самим приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В. 29.03.2007 року всупереч домовленостям відповідач зареєстрував на себе право власності на вказаний будинок, в якому проживає позивач разом із сином, однак до теперішнього часу останній коштів за будинок позивачу так й не сплатив, і навіть не збирається їх сплачувати.

В подальшому, враховуючи такі протиправні дії відповідача по відношенню до позивача, тривале умисне невиконання ним зобов`язань в частині повного розрахунку, в 2015 році за позовом останньої рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області вказаний договір купівлі-продажу будинку був визнаний недійсним, і позивач змогла повернути право власності на даний будинок на свою користь. Однак в 2017 році за апеляційною скаргою ОСОБА_5 вказане рішення Коростишівського районного суду було скасоване з тих підстав, що позивачу необхідно було звертатись з позовом про розірвання договору купівлі-продажу спірного будинку в порядку ч. 2 ст. 651 ЦК України. Таку саму позицію висловив суд касаційної інстанції за касаційною скаргою позивача.

Але перед цим, у зв`язку із невиконанням кредитних зобов`язань відповідача перед іпотекодержателем за вищезазначеним договором іпотеки, в 2012 році постановою державного виконавця ВДВС Житомирського РУЮ від 15.10.2012 року було відкрито виконавче провадження і згодом було накладено арешт на даний будинок, в якому проживає позивач.

Крім того, під час останньої зустрічі між сторонами в 2017 році ОСОБА_5 взагалі заявив позивачу, що не збирається повертати кредит банку, замість цього через суд поверне даний будинок банку в рахунок кредиту, а їй не поверне нічого і вона з сином залишиться на вулиці.

Протокольною ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року залучено до участі у справі в якості правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_5 дружину ОСОБА_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити мотивувальну частину рішення в частині підстав відмови у задоволенні позову, а саме відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду не містить висновків про те, що ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх письмових доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 з нею не розрахувався. Окрім того, рішення не містить висновків про обставину того, що позивач пред`явила позов до відповідача через одинадцять років після укладення сторонами договору купівлі-продажу, а також те, що позов використовується позивачем не з метою відновлення її порушеного права, а з метою невиправданого збагачення або з іншою неправомірною і незаконною метою.

Вказує, що судом під час розгляду справи не забезпечено дотримання принципу змагальності сторін. Позивач зобов`язана подати належні, допустимі, достовірні та достатні докази разом із позовною заявою, а отже в силу закону, в даній справі зокрема, тягар доведення викладеного у позовній заяві покладається саме на позивача ОСОБА_1 .

У свою чергу, додані позивачем до позовної заяви копії документів жодним чином не підтверджують обставини, на які посилається остання як на підставу своїх вимог, а також те, що ОСОБА_5 з нею не розрахувався.

Додає, що в позовній заяві від 25.12.2014 року ОСОБА_6 вказала, що на підтвердження викладених в позовній заяві обставин вона надає розписку ОСОБА_5 від 20.03.2007 року, в якій він гарантує повний з нею розрахунок в межах 3-х днів після укладення договору і в додатках до позовної заяви додає копію розписки ОСОБА_5 , однак оригінал розписки позивачем суду і сторонам для огляду не надавався, оригінал розписки судом в позивача не витребовувався і в судовому засіданні оригінал розписки не досліджувався.

Твердження суду про те, що позиція відповідачів полягала у неналежному способі захисту інтересів позивача шляхом розірвання спірного договору та не застосуванні судом позовної давності, не відповідає дійсності. Оскільки відповідач ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 від 20.01.2021 року вказав, що позов не визнає, зазначив, що позов ОСОБА_1 завідомо безпідставний, в якому відсутній предмет спору, і має очевидно штучний характер. У своєму відзиві він вказав, що з продавцем - ОСОБА_6 , за куплений у неї житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,2293 га за цією ж адресою, він повністю розрахувався 20 березня 2007 року особистими коштами.

Твердження суду першої інстанції про отримання ОСОБА_5 кредитних коштів від банку для повної сплати вартості нерухомості лише після підписання договору іпотеки є припущенням, тому що під час розгляду справи не досліджувались обставини, коли та якого дня (дата) відповідач ОСОБА_5 отримав кредитні кошти. Суд вказуючи, що стороною відповідача не спростовано твердження позивача про непроведення ОСОБА_5 повного розрахунку з ОСОБА_1 , переклав обов`язок доведення вказаних обставин на сторону відповідача. Звертає увагу суду, що відсутність заперечень з боку відповідача не є підставою для безумного визнання існування тих чи інших обставин, на які посилається позивач у справі, а суд не звільняється від обов`язку перевірки наданих позивачем доказів на підтвердження його позовних вимог (Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі №910/180396/17).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.11.2016 року у справі №295/16037/14-ц встановлено факт того, що відповідно меморіального ордеру №1 від 20.03.2007 року та розпорядження від 20.03.2007 року, грошові кошти в сумі 141 400,00 дол. США надійшли 20.03.2007 року на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 , МФО 311528. Даний факт спростовує висновок суду про існування встановленого факту неповного розрахунку покупця ОСОБА_5 з покупцем ОСОБА_1 на момент укладення договору 20.03.2007 року.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що у своїй скарзі, як на підставу для оскарження рішення, апелянт посилається на ту обставину, що відмова у задоволенні позову повинна була ґрунтуватись на відсутності порушеного права позивача та недоведеності позовних вимог. Ці доводи спростовуються позицією відповідача (апелянта) та її представника, які були заявлені під час розгляду справи у суді першої інстанції. Зокрема, виходячи з матеріалів справи, апелянт заперечувала проти позову у тому числі з тих підстав, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неефективним та не може бути застосований у цих правовідносинах. Позиція відповідача полягала утому, що до спірних правовідносин слід застосовувати не вимоги ст. 651 Цивільного кодексу України, а вимоги ст. 692 Цивільного кодексу України, оскільки оплата за договором купівлі-продажу від 20.03.2007 року була здійснена частково, тому, позивач не може розірвати договір, а може лише вимагати стягнення несплаченої суми за договором. Саме таку мотивацію відмови у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції поклав у основу власного рішення.

Додає, що аргументи апелянта, відносно неприйняття до уваги судом обставин наявності розписки, що нібито написана ОСОБА_5 20 березня 2007 року є неспроможними у зв`язку з наступним. У процесі розгляду вказаної цивільної справи, рішення у якій оскаржується, апелянтом неодноразово заявлялись клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи цієї розписки, разом з клопотанням про її витребування у позивача. Ухвалою Брусилівського районного суду від 27 квітня 2023 року клопотання про призначення експертизи було залишено без задоволення з конкретизацією усіх мотивів відмови, у тому числі у зв`язку з тим, що позивач не має у своєму розпорядженні оригіналу цієї розписки, а до клопотання не додано ні самої розписки, ні почеркового матеріалу. Однак, апелянт не оскаржує вказану ухвалу, разом з рішенням суду, водночас вказує, що оригінал розписки знайшовся і знаходиться в апелянта.

Посилання апелянта на те, що наявність цієї розписки підтверджує обставину проведення повного розрахунку з позивачем за договором є безпідставним, виходячи з наступного. По-перше, дійсність цієї розписки та належність підпису у ній саме ОСОБА_5 підлягає об`єктивному сумніву, а несподіване з`явлення цієї розписки після згадок про неї у 2014-му році не може бути нововиявленою обставиною та не змінює суті позовних вимог та мотивів суду про відмову у їх задоволенні. По-друге, зміст цієї розписки (за умови її дійсності і справжності) суперечить позиції апелянта, яка стверджує про те, що розрахунок з позивачем було здійснено саме 20 березня 2007 року. У той час, коли розписка вказує на те, що ОСОБА_5 гарантує до 23 березня 2007 року провести розрахунок з позивачем. Тобто, це підтверджує ту обставину, що станом на 20 березня 2007 року розрахунок не відбувся, як вказує апелянт, а сама розписка не підтверджує здійснення такого розрахунку у будь-який інший час. По-третє, залишається невідомим, чому розписка, яка містить зобов`язання ОСОБА_5 по відношенню до позивача перебуває не у позивача, як особи, що на підставі цієї розписки може пред`являти ці вимоги, а у третіх осіб, що не мають відношення до зобов`язання.

Суд першої інстанції правильно дослідив докази у справі, зокрема сам кредитний договір, який укладено 16 березня 2007 року, договір купівлі-продажу від 20 березня 2007 року та договір іпотеки від 20 березня 2007 року. Тому, висновок суду, проте, що кредитні кошти відповідач міг отримати лише після укладення договору іпотеки, який містить посилання на договір купівлі-продажу, є вірними.

Наданим до апеляційної скарги рішенням суду у справі №295/16037/14-ц встановлено обставину неотримання відповідачем кредитних коштів, у тому числі 20 березня 2007 року, що унеможливлює здійснення ним розрахунку з позивачем. Водночас, апелянт не додає до скарги і не додавав під час розгляду судом першої інстанції будь-яких заяв, платіжних інструкцій про видачу готівки з кредитних коштів, отриманих відповідачем чи доказів переказу коштів на рахунок позивача. Таким чином, висновки суду першої інстанції, щодо відсутності доказів повного розрахунку між сторонами договору є правомірними та такими, що відповідають встановленим обставинам справи, підтвердженими доказами у цій справі.

Представник третьої особи АТ «Райффайзен Банк» подав до суду письмові пояснення, в яких підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача. Вказував, що позивач в позовній заяві посилається на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2015 року у цивільній справі №280/2237/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу, в якому встановлено факт наявності розписки відповідача ( ОСОБА_5 ), в якій він гарантує позивачу ОСОБА_6 повний розрахунок в межах 3 днів після укладення даного договору. Тобто, ОСОБА_5 зобов`язався до 23.03.2007 року провести розрахунок з позивачем та сплатити їй готівкою 234 359,00 грн. Факт наявності вказаної вище розписки підтверджено також постановою Апеляційного суду Житомирської області від 26 грудня 2017 року по справі № 280/2237/14-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді іншої справи. Частиною першою вказаної вище статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, факт наявності розписки про умови розрахунку за оспорюваним договором купівлі-продажу встановлено як рішеннями суду, так і визнано самим позивачем. Позивач знала про наявність розписки щодо умов розрахунку за оскаржуваним договором купівлі-продажу ще в 23.03.2007 року. Звернувшись з позовом про розірвання договору купівлі-продажу в серпні 2018 року, тобто більше ніж через 11 років після факту нібито невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу, позивачем пропущено строк позовної давності для захисту своїх, нібито порушених прав та інтересів. АТ «Райффайзен Банк» заперечував проти позову по суті, зазначав у своєму відзиві на позовну заяву, що вважає його надуманим, безпідставним та необґрунтованим. АТ «Райффайзен Банк» погоджується лише з резолютивною частиною суду першої інстанції.

Представник позивача адвокат Кушніренко А.В. у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від відповідача ОСОБА_2 повторно та її представника адвоката Черткова О.В. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Причини неявки обґрунтовані неможливістю адвоката підготуватися до розгляду справи через укладення лише 06.09.2024 договору про надання правничої допомоги з відповідачем ОСОБА_2 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, повторну неявку сторони відповідача в судове засідання, значний проміжок часу після попереднього відкладення розгляду справи 17.06.2024 року, в тому числі і за клопотанням відповідача через потребу в наданні правничої допомоги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 09 листопада 2005 року на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок ОСОБА_7 набула право власності на будинок АДРЕСА_1 станом на час продажу будинку (а.с.9, 10-а, т.1).

Згідно копії кредитного договору від 16.03.2007 року № 014/5550/74/106016, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надало ОСОБА_5 кредитні кошти в розмірі 141 400 доларів США на строк по 16.03.2027 року включно на відповідних умовах. Зокрема, згідно п. 2.1 даного договору, кредитні кошти призначені для використання на придбання житла та сплату комісії Банку, забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором є житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п. 4.1 цього договору, кредитор зобов`язується відкрити позичальнику позичковий рахунок та надати кредитні кошти за умови укладання договорів забезпечення, зазначених в п. 2 цього договору та укладення договорів страхування іпотеки, зокрема (а.с.79-85, т.1).

Відповідно договору купівлі-продажу від 20.03.2007 року, ОСОБА_7 продала ОСОБА_5 , який діяв в особі представника ОСОБА_8 , житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним (далі Договір). Згідно п. 3 Договору, продаж вчинено за 254 359 грн., з яких 20 000,00 грн. продавець одержав від представника покупця до підписання цього договору, а решту суми покупець зобов`язаний виплатити після отримання кредиту в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль (а.с.28, т.1).

Згідно договору іпотеки від 20.03.2007 року, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 (в особах представників) уклали вказаний договір, який забезпечував вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/5550/74/106016 від 16.03.2007 року між цими ж сторонами на суму 141 400 доларів США; предметом іпотеки визначеного житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2007 року (а.с.11-14 т.1).

Реєстрація обтяження на дане нерухоме майно, належне ОСОБА_5 , у виді іпотеки підтверджено Інформаційною довідкою від 10.05.2016 року (а.с.15, т.1).

22.02.2012 року ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » відповідно до свідоцтва від 22.02.2012 року (а.с.7, т.1).

Зі змісту рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2015 року та постанови Апеляційного суду Житомирської області від 26.12.2017 року слідує, що ОСОБА_6 зверталася з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.03.2007 року, судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалено нове про відмову в його задоволенні (а.с.18-21).

Відповідно свідоцтва про смерть від 08.10.2021 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.61, т.2).

Відповідно матеріалів спадкової справи № 62/2022, після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла дружина - ОСОБА_2 та неповнолітній син - ОСОБА_3 . В спадковій справі наявні претензії кредитора ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо невиконаних умов за кредитним договором від 16.03.2007 року, заповіт відсутній, єдиними спадкоємцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.242-286, т.2).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту, оскільки розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи із наступного.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.

У свою чергу, глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.

Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець у свою чергу також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 194/342/15-ц (провадження 61-16664св20) у подібних правовідносинах, прийнятій після подання заявником касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що такий спосіб захисту як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав.

Зазначений висновок Верховного Суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) про те, що «…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі).

Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права».

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, який укладений 20 березня 2017 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_5 , посилаючись на те, що покупець ОСОБА_5 не здійснив повний розрахунок за договором із нею як продавцем.

Згідно договору купівлі-продажу від 20.03.2007 року, ОСОБА_6 продала ОСОБА_5 , який діяв в особі представника ОСОБА_8 , житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним. Відповідно до пункту 3 договору, продаж вчинено за 254 359 грн., з яких 20 000 продавець одержав від представника покупця до підписання цього договору, а решту суми покупець зобов`язаний виплатити після отримання кредиту в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль.

Факт сплати ОСОБА_5 20 000,00 грн. в рахунок виконання умов договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 20.03.2007 року сторонами не заперечується.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки розірвання договору, який є вже частково виконаним з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не є ефективним.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції, викладеним у мотивувальній частині рішення щодо встановлення факту неповної сплати коштів покупцем ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 20 березня 2007 року.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (підпункт 8.46), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155).

Оскільки місцевий суд дійшов висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту, який є самостійною підставою для відмови в позові, тому встановлення обставин щодо здійснення чи нездійснення покупцем ОСОБА_5 повного розрахунку за договором купівлі-продажу від 20 березня 2007 року та формування судом висновків з даного приводу є помилковим.

З огляду на викладене, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з його мотивувальної частини висновку суду щодо встановлення факту неповної сплати коштів покупцем ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 20 березня 2007 року.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду щодо встановлення факту неповної сплати коштів покупцем ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 20 березня 2007 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2024 року.

Головуючий Судді