Справа № 545/894/24
Провадження № 6/545/70/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2024 суддя Полтавського районного суду Полтавської області Стрюк Л.І. розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

Полтавським районним судом Полтавської області 13.03.2024 виданий судовий наказ за заявою ОСОБА_2 про стягнення зОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.03.2024 і до досягнення нею повноліття та 302,80 грн судового збору.

ОСОБА_1 подав до суду заяву, у якій просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що донька ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а мати не бере участі у витратах на дитину, тому вважає, що саме йому належить право вимагати аліменти на утримання дитини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви з таких підстав.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, у порядку, визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що 13.03.2024 виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.03.2024 і до досягнення нею повноліття та 302,80 грн судового збору.

До заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини додана довідка №1596 від 05.03.2024, видана виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, згідно з якою ОСОБА_2 дійсно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та має такий склад сім`ї: син ОСОБА_4 , 2007року народження (проживає без реєстрації), дочка ОСОБА_3 , 2012 року народження, чоловік ОСОБА_1 , 1977 року народження (а.с.16). Будь-яких інших доказів, які б підтверджували місце проживання дитини разом із заявником, надано суду не було.

ОСОБА_1 до заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, додав довідки №1636, №1637 від 01.04.2024, видані виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про те, що дійсно ОСОБА_2 не проживає та не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , донька ОСОБА_3 проживає та зареєстрована разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатково до письмових пояснень ОСОБА_1 додав низку квитанцій про грошові перекази, які він перераховував на рахунок доньки ОСОБА_2 , та стверджує, що з січня 2023 року повністю придбавав одяг для доньки, шкільні приладдя, ліки, займався її здоров`ям.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність факту постійного проживання дитини разом з ОСОБА_2 .

З наданих суду доказів вбачається, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 , а між сторонами має місце спір щодо місця проживання та утримання дитини. При цьому питання про визначення місця проживання дитини сторін ні уповноваженим органом опіки та піклування, ні судом станом на дату звернення до суду із заявою про видачу судового наказу не вирішувалось, проте, з огляду на встановлені судом обставини, вбачається спір про право.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належать випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд також бере до уваги, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Однак із встановлених судом обставин вбачається наявність спору щодо місця проживання дитини та участі батьків у її утриманні, що є перешкодою для видачі судового наказу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 259, 160, 173, 432 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати судовий наказ від 13.03.2024, виданий Полтавським районним судом Полтавської області у справі № 545/894/24 за заявою ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: Л. І. Стрюк