Дата документу 03.04.2024 Справа № 0808/2453/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №0808/2453/2012 Головуючий у 1 інстанції Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/686/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», заінтересовані особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал Факторинг», Ісмаілов Мубаріз Ібрагім олги, про видачу дубліката виконавчого листа,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 січня 2024 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ТОВ «Українська факторингова компанія» про видачу дублікату виконавчого листа, за розглядом якої заявник просив:

- видати дублікат виконавчого листа № 0808/2453/2012 виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 15.11.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк»;

- поновити строк пред`явлення виконавчого листа № 0808/2453/2012 виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 15.11.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк».

Однак, перевіркою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 29.03.2023 року ТОВ «Українська факторингова компанія» вже зверталося до суду із аналогічною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Українська факторингова компанія» про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі № 0808/2453/2012 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк». Ухвала суду набрала законної сили - 27.09.2023 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «Українська факторингова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги на нові обставини та нові докази надані разом з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, а відмовив з формальних підстав.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2024 року задоволено клопотання представника апелянта ОСОБА_2 про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.

01 квітня 2024 року до Запорізького апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти задоволення апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу просив залишити без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал Факторинг», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилося, причини неявки суду не повідомило.

Представник апелянта ОСОБА_2 на зв`язок не вийшов, знаходився не в мережі, про ризики технічної неможливості участі в відео конференції поза межми приміщення суду попереджений.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та тим, що 29.03.2023 року ТОВ «Українська факторингова компанія» вже зверталося до суду із аналогічною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Українська факторингова компанія» про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі № 0808/2453/2012 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк». Ухвала суду набрала законної сили - 27.09.2023 року.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року у справі №488/3753/17-ц зазначила, що висновок колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що вимоги статті 186 ЦПК України (тотожність вимог/спору) передбачена тільки для позовного провадження є неправильним, оскільки зазначена норма права застосовується і в інших видах судового провадження та стадіях процесу, а саме у наказаному

провадженні, в окремому провадженні, а також при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, підтвердженням чого є численна судова практика і відповідні роз`яснення постанов пленумів Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів, які, незважаючи на набрання чинності нової редакції ЦПК України, не втратили своєї актуальності та релевантності.

Зокрема, відповідні роз`яснення надані судам: у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України у період дії ЦПК України 1963 року від 26 грудня 2003 року № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження; у пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 (з відповідними змінами) Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах; у пункті 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2020 року № 3 (з відповідними змінами) Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби; у пунктах 6-1, 9.7, 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 (з відповідними змінами) Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України; у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (з відповідними змінами) Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення; у пунктах 5, 6, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження. Разом з тим, слід звернути увагу на те, що розділ VI ЦПК України, який врегульовує розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), не є окремим видом судового провадження, не є окремою стадією цивільного процесу, а є виконанням судових рішень, як заключного етапу у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане у порядку, передбаченому законом. Тому державний/приватний виконавець має право звертатися до суду з відповідним поданням, направленим на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення стільки раз, скільки для цього необхідно, аби виконати судове рішення. Проте це не повинні бути тотожні й аналогічні подання (заяви), які вже судом вирішені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 червня 2020 року № 2-19/12 зазначив, що в оцінці правомірності оскаржуваних судових рішень щодо наявності підстав для закриття провадження у справі Верховний Суд виходить з того, що відповідне провадження, розпочате за заявою про видачу дубліката виконавчого документа, не може бути закрите з тих підстав, що раніше виконавець вже звертався з аналогічних процесуальним клопотанням, яке було вирішено судом. Подібне звернення до суду та його вирішення судом не перешкоджають процесуально заінтересованій особі повторно звернутися до суду з таким самим клопотанням.

Оскільки до заяви про видачу дублікату виконавчого листа заявником було додано нові докази, що не були предметом розгляду під час попереднього звернення до суду з подібною заявою, колегія суддів дійшла висновку, про порушення вимог процесуального закону під час постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження у справі.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2024 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді: