Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8742/23
Номер провадження 4-с/711/58/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого-судді Демчик Р.В., при секретарі Кофановій А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката Прядки Віталія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на дії державної виконавчої служби, заінтересована особа: Другий відділ державної виконавчої служби м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), -

встановив:

Адвокат Прядка В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, в якій просить скасувати постанову Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ АА №479035 від 17.06.2008 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 7415343, заборона №374. В обґрунтування скарги зазначено, що вищевказана квартира на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину прийняла у власність частину квартири, яка належала померлій. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , належну частину квартири заповів ОСОБА_1 , яку вона має намір прийняти. Проте, арешт нерухомого майна порушує її права, як спадкоємиця ОСОБА_3 , оскільки не має можливості успадкувати майно через накладений на нього арешт, посилаючись на статті 317,321,391 ЦК України та статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», просила задовольнити скаргу.

Ухвалою судді від 04 грудня 2023 року прийнято до розгляду скаргу та призначено судове засідання.

В судове засідання скаржник та його представник не з`явились, повідомлялись судом про часта місце розгляду справи належним чином; представник скаржника подав заяву про розгляд скарги у їх відсутність.

Представник Другого ВДВС у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) подав заяву про проведення судового засідання без його участі. Також повідомив, що матеріали виконавчого провадження в межах якого винесена постанова від 17.06.2008 року знищені. Окрім того, ОСОБА_1 не була стороною виконавчого провадження в межах якого накладено арешт, а тому скарга не підлягає розгляду в порядку визначеному ст..447 ЦПК України..

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 19.03.1993 року квартира АДРЕСА_1 належала у рівних частинах: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 жовтня 2013 року серія НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 квітня 2014 року ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_2 прийняла у власність частину квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_1 ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 21 лютого 2013 року склав заповіт, відповідно до якого належну йому частку квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 .

Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.11.2023 №355023478, вбачається, що на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 , на підставі постанови АА№479035 від 17.06.2008 Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ накладено арешт. Реєстраційний номер обтяження 7415343, заборона №374.

З листа другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) вбачається, що на вимоканні в Другому ВДВС у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) перебувало зведене виконавче провадження №32956448 про стягнення коштів з ОСОБА_4 , однак виконавчі провадження завершені до 2018 р.Також під час розгляду було встановлено, що на майно ОСОБА_4 накладено арешт постановою серії АА№479035 та зареєстровано обтяження, однак ідентифікувати під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт не можливо. Також зазначено, що підстави для надання інформації відносно зведеного виконавчого провадження відсутні, оскільки ОСОБА_5 не є стороною виконавчого провадження.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, печатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно дост.41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Ст. 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.ч.І, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною І ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За загальним правилом, передбаченим ЦПК України,у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення,ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга може бути подана виключно сторонами виконавчого провадження (стягувач, боржник) та розглядається судом, який ухвалив вказане рішення, за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статей 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, встановивши, що заявник є співвласником майна, на яке накладений арешт державним виконавцем, та не є стороною виконавчого провадження, тому не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження, тому суд, враховуючи викладені обставини має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись 447 ЦПК України,Законом України «Про виконавче провадження»,суд,-

постановив:

Закрити провадження у справі за скаргою адвоката Прядки Віталія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на дії державної виконавчої служби, заінтересована особа: Другий відділ державної виконавчої служби м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) .

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 03.01.2024 року.

Головуючий: Р. В. Демчик