Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1256/23
Провадження № 2/382/67/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 382/1256/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, відповідно до уточнених позовних вимог (заява від 18.09.2023, яка за своєю суттю є фактично заявою про зміну предмета позову) просила:

- визнати недостовірною та такою, що порочить честь і гідність інформацію, розміщену відповідачкою у загальному доступі на її особистій сторінці у соціальній інтернет-мережі Фейсбук "Facebook" у вигляді відеосюжету, а саме фрази: "Приходиш додому після роботи, а в тебе облиті двері, ну що, Ірина Гвоздік... робиш пакості", які є звинуваченням у правопорушенні;

- зобов?язати відповідачку у п?ятиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом видалення недостовірної інформації в соціальній інтернет-мережі "Facebook", а саме фраз: "Приходиш з роботи додому, а в тебе облиті двері, ну що, Ірина Гвоздік ... робиш пакості";

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, витрати за надання правової допомоги у розмірі 17 000 гривень та витрати на судовий збір у розмірі 3 758 грн".

В обґрунтування позову зазначила, що в травні 2023 року до неї звернулася знайома, щоб сповістити, що в соціальній мережі "Facebook", на своїй особистій сторінці, відповідачка розмістила публікацію, яка складається з опису, відеоролика та фото з зображенням позивачки. Інформація, відтворена у відеоролику, є фактичним твердженням,зокрема, з 3-ї до 15-ї секунди авторка звинувачувала позивачку в правопорушенні, а саме в пошкодженні її вхідних дверей шляхом нанесення на них брудних речовин, що вона назвала "пакостями". Неправдиві відомості, дискредитують, створюють реальну загрозу порушення репутації, що спричиняє ризик погіршення принципово важливих стосунків в моєму особистому та суспільному житті. Приналежність відповідачки до сторінки з наклепницькою інформацією вона змогла ідентифікувати по фото. До того ж ім?я зазначене в обліковому записі у мережі "Facebook" відповідає дійсному імені особи, яка ним користується, отже всі дії вчинені від імені цього облікового запису, мають вважатися такими, що вчинені відповідною особою. Описаний вище відеоролик має негативний характер, містить недостовірну інформацію, порушує особисті немайнові права позивачки, ганьбить честь, гідність, підриває авторитет. Авторка відео цілеспрямовано звинувачує її в правопорушенні без належних на це доказів, виставляє посміховиськом, морально-неетичною особою, застосовує суцільні маніпуляції, демонструє завідомо неправдиву інформацію, явно прагне нав?язати широкому загалу думку про нібито її незаконну діяльність, цим самим вона порушує особисті немайнові права позивачки, закріплені в ст. 3 Конституції України та ст. 297 ЦК України. У зв?язку з поширенням відповідачкою недостовірної, негативної інформації позивачка постійно перебуває у стані нервового напруження та стресу, що призводить до зниження працездатності, порушення функції сну та емоційного дискомфорту, а також турбують постійні переживання за безпеку малолітнього сина. Таким чином, позивачка понесла значну моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 50 000 гривень.

Ухвалою від 23.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

06.09.2023 року від відповідачки надійшов відзив, в якому зазначила, що позов не визнає та просить відмовити у задоволенні. В обґрунтування зазначила, що дійсно, між нею та ОСОБА_1 протягом тривалого часу склалися неприязні відносини. Так, 17 червня 2023 року ОСОБА_1 облила вхідні двері її квартири за АДРЕСА_1 , невідомою речовиною. З цих підстав, вона цього ж дня звернулася із письмовою заявою на ім`я начальника ВП №2 Бориспільського РУП, з проханням прийняти міри до ОСОБА_1 . Відповідно до листа підписаного начальником відділення поліції №2 Бориспільського РУП в Київській області Медуниця А. від 04.07. 2023 року за № 2358, перевірку за її заявою завершено у зв`язку з відсутністю в зібраних матеріалах ознак кримінального правопорушення. В червні, а не в травні 2023 роц,і як вказує позивачка в позовній заяві, відповідачка розмістила публікацію в соціальній мережі "Facebook" на своїй особистій сторінці. Вважає, що поширена відповідачкою інформація не порушує честь та гідність позивача ОСОБА_1 . Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист, честі та гідності фізичної особи" суд повинен встановити чи поширена інформація відповідає дійсності чи ні. При спростуванні інформації, поширена інформація визнається недостовірною. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України, ст. 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

19.09.2023 року позивачка подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач у відзиві зазначила про неприязні відносини, що склалися протягом тривалого часу, при цьому, не звернувши увагу на те, що мікро конфлікти завжди виникали з її ініціативи, тобто численних погроз, безпідставних обвинувачень та образ в її сторону. Доводи відповідача про відсутність в зібраних матеріалах ознак кримінального правопорушення, щодо облитих брудом дверей, лише вкотре доводять її невинуватість. Тобто відповідач сама доводить факт своєї вини в розміщенні недостовірної, такої, що порушує її особисті немайнові права, ганьбить честь, гідність, підриває авторитет інформації. Доводи відповідача, що стосуються місяця розміщення оспорюваного відеоролика з недостовірною інформацією є правдивими, однак не мають жодного значення для вирішення справи, оскільки позовні вимоги стосуються відеозапису, а саме фраз, які відповідач використовує у відеоролику, який наданий суду на флеш-накопичувачі, тобто того самого, що розміщений на особистій сторінці відповідача, що підтверджується додатками до позовної заяви. Зазначає, що оспорюваний відеоролик був розміщений на особистій сторінці ОСОБА_2 в єдиному екземплярі і не має аналогів. До того ж, сторінка відповідача знаходиться в обмеженому доступі, якого позивачка не має, тому могла помилитися у визначенні дати розміщення неправомірної інформації.

25.09.2023 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що у відповіді на відзив позивачка вказала, що відповідач сама доводить факт своєї вини в розміщенні недостовірної, такої, що порушує її особисті немайнові права, ганьбить честь, гідність, підриває авторитет інформації. Разом з тим, позивачка помилково вважає, що відповідачка визнає себе винною в розміщенні недостовірно інформації. Так як розміщеною інформацією відповідачка жодним чином не порушила особисті права позивачки та не зганьбила її честь та гідність, а поширена інформація є достовірною.

Ухвалою від 16.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

20.02.2024 року позивачка подала письмові пояснення, в яких зазначила, що з відеозапису, що наданий суду як доказ, чітко видно пошкоджені вхідні двері до квартири відповідачки (з її слів), а також паралельно звучать фрази з обвинуваченнями, що нібито позивачка особисто пошкодила вхідні двері її квартири через особисту неповагу до неї, погрози зганьбити її в очах великої кількості людей (цит. "... будеш відома у мене на весь Facebook"). Натомість, ОСОБА_2 , стверджує про те, що дані обвинувачення не стосуються мене особисто, а ім?я " ОСОБА_3 " вжито для звернення до іншої людини, і жодного наміру якимось чином принизити позивачку та зганьбити вона не мала, що не відповідає дійсності, адже погрози схожого типу звучали і раніше, але не були розповсюджені серед великого кола осіб, а у відеоролику чітко звучить її ім?я " ОСОБА_4 " та нікнейм сторінки в Facebook "Ірина Одягаємося разом". До того ж, після подання позову до суду, чоловік ОСОБА_2 , проходячи її квартиру, достовірно розуміючи, що вона в ній проживає та камери відеонагляду транслюють, фіксують та передають відеоінформацію їй, показує жести негативного характеру, демонструючи свою неповагу та агресивну налаштованість. Щодо доводів відповідачки про відсутність звинувачення у вчиненні правопорушення, то зазначає наступне: відповідачка неодноразово заявляла, що нікого ні в чому не звинувачувала, натомість сама ж подала заяву до поліції по факту вчинення правопорушення, на що отримала відповідь про відсутність вини позивачки у пошкодженні вхідних дверей її квартири, тому доводи ОСОБА_2 про відсутність в зібраних матеріалах ознак кримінального правопорушення, щодо облитих брудом дверей, лише вкотре доводять її невинуватість. Тобто відповідач сама доводить факт своєї вини в розміщенні недостовірної, такої, що порушує її особисті немайнові права, ганьбить честь, гідність, підриває авторитет інформації. Вважає, що в позові нею вказані всі обставини та підстави, на підтвердження яких до позову додані належні, допустимі, достатні та наявні докази, які підтверджують факт недостовірності інформації поширеної відповідачем про неї. Зазначає, що достатнім доказом порушення права особи на честь, гідність та ділову репутацію є факт розповсюдження про неї неправдивої інформації.

Сторони в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що в загальновідомій соціальній мережі "Facebook" на сторінці, яка має назву " ОСОБА_5 ", приналежність якої відповідачка не заперечує, було розміщено відеозапис довжиною 20 сек, на якому відображаються двері, на якій міститься речовина темного кольору, та звучить наступне: "приходиш після роботи, а в тебе облиті двері. Ну шо, ОСОБА_4 , квартіра восьма, ну як тобі, одягаємося разом, робиш пакості? Будеш ізвєсна в мене на весь фейсбук" (позивачем надано цифровий носій USB флеш-накопичувач із файлом "129693.mp4).

Із скриншотів сторінки в "Facebook" вбачається назва сторінки " ОСОБА_5 " та розміщення на ній відеофайлу, на якому відображаються двері, на якій міститься речовина темного кольору.

Із доданих до відзиву відповідачки доказів вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до начальника ВП № 2 Бориспільського РУП із заявою 17.06.2023 р., в якій просила прийняти міри до ОСОБА_1 . Листом від 04.07.2028 № 2358 ОСОБА_2 повідомлено про проведену щодо її звернення перевірку та відсутністю в зібраних матеріалах ознак кримінального правопорушення.

Із матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_2 вбачається, що остання звернулась до ВП №2 із заявою і якій просила прийняти міри до громадянки ОСОБА_1 , яка 17.06.2023 облила вхідні двері квартири невідомою речовиною. Із доданих до матеріалів перевірки пояснень ОСОБА_2 вбачається, що між нею та ОСОБА_6 близько двох років тривають неприязні відносини, в наслідок яких мало місце обливання автомобіля свинячою кров`ю та обливання дверей яйцем. Підставою виникнення конфліктів є спір за місце для паркування автомобіля. Із доданих до матеріалів перевірки пояснень ОСОБА_1 вбачається, що конфлікт із Яловничими у них триває близько двох років, ОСОБА_7 та батько ОСОБА_8 ОСОБА_9 неодноразово стукали їй у двері, ображали словесно, погрожували фізичною розправою та обливали автомобіль невідомою речовиною. Причини конфлікту їй невідомі.

Із повідомлення Головного управління ДПС України у Київській області на адвокатський запит адвоката Карповича В. Д. вбачається, що в інформаційно-комунікаційній системі «Податковий блок» станом на 12.09.2023 відсутня інформація про перебування на обліку в контролюючих органах ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця.

У частині першій статті 275 ЦК України вказано, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації (частина перша статті 299 ЦК України).

Під діловою репутацією особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Спірна інформація щодо позивача поширена на сторінці відповідача в соціальній мережі "Facebook" шляхом розміщення відероліка, на якому звучать фрази, які, за твердженням позивача, є твердженням щодо звинувачення позивача про правопорушення.

Поширена інформація стосується певної особи, тобто позивача.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзацах третьому, п`ятому пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", а також відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу приписів ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

З урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, принципу змагальності, а також завдань цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України), оцінюючи надані стороною позивача докази, в тому числі за наслідком відтворення наданого на флеш-накопичувачі відеозапису у судовому засіданні, суд зазначає, що вимоги про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації не можна визнати обґрунтованими, оскільки фраза, яка звучить на відео ("приходиш після роботи, а в тебе облиті двері. Ну шо, Ірина Гвоздік, квартіра восьма, ну як тобі, одягаємося разом, робиш пакості?") озвучена фактично у формі запитання (натомість будь-яке твердження у мовленні відображається у формі стверджувального речення), тобто відсутні підстави вважати його фактичним твердженням, та не можна цю фразу визнати й звинуваченням у правопорушенні (відповідно до тлумачного словника української мови "робити пакості"- робити шкоду, завдавати прикрощів), що, висловлене у формі питання (фактично певного судження, оцінки певної події), само по собі є фактично оціночним судженням, певною суб`єктивною думкою, а тому не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування згідно з визначеним статтею 277 ЦК України порядком.

При цьому, суд також враховує, що, з урахуванням принципів рівності та змагальності процесу, сторони не були позбавлені права заявити клопотання про призначення судової експертизи, однак таким правом не скористалися, клопотання не були заявлені.

Суд також зазначає, що якщо позивачка вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення події у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь і гідність, є необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 607/6092/18 (провадження № 14-483цс18) та від 06 лютого 2019 року у справі № 607/6079/18 (провадження № 14-485цс18), 13 березня 2019 року у справі № 607/7618/18.

Враховуючи, що підставою позовних вимог про зобов`язання відповідача спростувати поширену ним інформацію та про відшкодування моральної шкоди, є похідними в розумінні частини першої статті 188 ЦПК України, їх підставою позивачка визначила "поширення недостовірної інформації", що нею не доведено, тому вони, із заявлених позивачкою підстав, також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в позові повністю, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повний текст рішення підписано 04.04.2024 року.

Суддя М. М. Нарольський