КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6946/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Марфіної Н.В. в м. Київ 28 грудня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, просила встановити факт, що ОСОБА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 16 січня 2010 року, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису, складеного 07 лютого 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва № 3, зазначивши у графі «Дата народження» ІНФОРМАЦІЯ_1 замість ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2023 року у відкритті провадження відмовлено.

Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводила зміст ст. 293, 315 ЦПК України, ст. 49 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.п. 2.13.1, 2.13.2 п. 2.13 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року в справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року в справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року в справі № 643/6447/19, від 08 вересня 2021 року в справі № 641/5187/20.

Вказувала, що звернулася до суду для захисту свого особистого немайнового права на відображення достовірної інформації та встановлення факту народження заявника у певну дату - 18 липня 1951 року, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану, порушення порядку прийняття даного рішення тощо. При цьому зазначене питання стосується тільки прав ОСОБА_1 та жодним чином не зачіпає права Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки зазначена особа не має особистої зацікавленості у встановленні чи невстановленні даного юридичного факту. При цьому вона дотрималась вимоги про досудовий порядок вирішення даного питання, але двічі отримала відмову, та за таких обставин встановлення юридичного факту її народження у певну дату є ефективним способом захисту порушеного права задля усунення розбіжностей в документах ОСОБА_1 . Встановлення зазначеного факту матиме значення тільки для заявника, однак невирішення даного питання матиме для неї певні негативні юридичні наслідки, в тому числі щодо встановлення родинних зв`язків з її матір`ю. Відмова відділу органів ДРАЦС сама по собі не свідчить про спірність правовідносин, а лише є підставою для звернення в порядку окремого провадження та доказом того, що у досудовому порядку вирішити її питання не вбачається можливим.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про народження, вказувала, що така вимога є похідною від вимоги встановити юридичний факт її народження саме 18 липня 1951 року, адже рішення суду про встановлення факту народження у певну дату є безумовною підставою для внесення змін до актового запису.

Крім того, додатково зазначала, що вже зверталася до Дарницького районного суду м. Києва у порядку позовного провадження в межах справи № 753/21012/23 з вимогою про зобов`язання внести зміни до актового запису про народження, однак їй було відмовлено у відкритті провадження та запропоновано звернутися до адміністративного суду. Однак вона як в межах справи № 753/21012/23, так і в межах даної справи перш за все зазначала вимогу про встановлення факту її народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , на що суди першої інстанції не звернули увагу.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 16 січня 2010 року, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису, складеного 07 лютого 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва № 3, зазначивши у графі «Дата народження» ІНФОРМАЦІЯ_1 замість ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву мотивовано тим, що вона народилась в м. Києві 18 липня 1951 року, однак відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва 07 лютого 2013 року зроблено актовий запис про народження № 3, де помилково зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отримавши Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження від 18 жовтня 2023 року, вона дізналась про наявність цієї невідповідності.

Фактична дата її народження зазначена в паспорті громадянина України, в картці платників податків, що видана ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві 25 березня 2019 року, в пенсійному посвідченні. З метою виправлення помилки вона звернулася до Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо внесення зміни до актового запису про народження, який було складено 26 серпня 1951 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва. У відповідній заяві вона просила змінити запис про дату її народження, а саме дату з 18 серпня 1951 року на 18 липня 1951 року та привести ці зміни у відповідності до відомостей, зазначених в інших документах, в тому числі в паспорті громадянина України. Листами від 07 листопада 2023 року та 14 листопада 2023 року заінтересована особа відмовила їй у внесенні відповідних змін з посиланням на Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

Вказувала, що у неї як у позивача немає іншого способу захистити свої невизнані права, крім як просити суд встановити факт, що має юридичне значення, та зобов`язати Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження.

В заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 посилалася на п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відмовляючи у відкритті провадження ухвалою від 28 грудня 2023 року, суд першої інстанції виходив із того, що звернення до суду, пов`язане з відмовою відділу реєстрації актів цивільного стану внести до актового запису про народження зміни щодо дати народження, та заявлена вимога зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження вказує на спірність правовідносин.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, враховуючи наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 викладено правовий висновок, згідно якого справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21), від 25 січня 2024 року у справі № 335/4497/23 (провадження № 61-12264св23).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги, що остання звернулася до суду з метою встановлення належності їй свідоцтва про народження, що необхідно для встановлення родинних зв`язків з її матір`ю, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до такого актового запису, або оскарження порядку прийняття рішення про відмову тощо, і встановлення факту, що має юридичне значення, матиме значення тільки для заявника, а відмова відділу органів ДРАЦС щодо внесення зміни до актового запису сама по собі не свідчить про спірність правовідносин і є лише підставою для звернення до суду в порядку окремого провадження.

Судом першої інстанції неправильно встановлено правову природу поданої ОСОБА_1 заяви та залишено поза увагою, що вимога про зобов`язання заінтересованої особи внести зміни до актового запису про народження є похідною від вимоги встановити юридичний факт та не свідчить про наявність спору про право.

Крім того, апеляційний суд також не може погодитися з застосуванням судом першої інстанції п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, відповідно до якої, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на те, що наявність спору про право у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, свідчить про належність справи до позовного провадження, але саме по собі не змінює цивільно-правової юрисдикції питання, з приводу якого особа звертається до суду.

Отже, встановивши наявність спору про право, чого у даній справі не вбачається, суд першої інстанції в такому випадку мав би застосувати ч. 4 ст. 315 ЦПК України, а не п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997 у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 вже зверталася до Дарницького районного суду м. Києва в порядку позовного провадження в межах справи № 753/21012/23 з вимогою про зобов`язання внести зміни до актового запису про народження, однак їй було відмовлено у відкритті провадження та запропоновано звернутися до адміністративного суду.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження помилково та передчасно, не визначився з підставами та метою її звернення до суду та не надав їй можливість усунути виявлені недоліки заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку ст. 185 ЦПК України, залишивши заяву без руху та зажадавши від ОСОБА_1 уточнення вимог її заяви та/або відмовивши у відкритті провадження лише в частині вимог про зобов`язання внести зміни до актового запису.

Таким чином, вимоги п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, не можна вважати в повній мірі дотриманими судом першої інстанції.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, та з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.