Провадження №2/592/378/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна в порядку набувальної давності, визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.12.2021 р. встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинку по АДРЕСА_1 у період з жовтня 2014 р. і до 18.09.2018 р., а з 18.09.2018 р. і до дня смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку по АДРЕСА_2 . На підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.12.2021 р. року нею отримано свідоцтво про право на спадщину за законом 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних, господарчих та побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 після ОСОБА_3 видане Сумською міською державною нотаріальною конторою 9.12.2022 року за реєстр. № 5-328. Право власності на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних, господарчих та побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за нею. Житловий будинок з надвірними, господарчими та побутовими будівлями що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці, право власності на яку не було зареєстровано. Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 не видавався і взагалі на земельну ділянку також, що вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 07.02.2022 р. На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок «А-І» житловою площею 71,7 кв.м., загальною площею 174,7 кв.м. з надвірними, господарчими та побутовими будівлями, прибудова «А1- II», напівпідвал «н/п», вбиральня «Б», огорожа « №1-3». На даний час житловий будинок належить трьом співвласникам на праві спільної часткової власності - 1/3 частка належить їй, 1/3 частка належить ОСОБА_4 та 1/3 частка - ОСОБА_5 . З огляду на те, що дані Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради не оновлювалися з 2013 р., у ній замість неї зазначено попереднього власника - померлу ОСОБА_3 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Сумської міської ради від 03.11.2023 р. № 352964219 у зазначеному реєстрі внесена інформація лише щодо одного власника - ОСОБА_1 , а щодо інших співвласників інформації до реєстру не вносилася. ОСОБА_4 , 1903 року народження, що на сьогодні значиться власником 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних, господарчих та побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 був дядьком її тітки ОСОБА_3 - рідним братом її батька ОСОБА_6 . Саме він зазначений у акті про денаціоналізацію, виданим ще в перші роки Радянської влади 07.12.1924 року № 377 Сумського окружного відділу комунального господарства. Як видно з акту про денаціоналізацію від 17.12.1924 року іншими власниками (на той час) є його матір ОСОБА_7 , та її сини - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Адреса домоволодіння на той час була АДРЕСА_4 . Після початку Великої вітчизняної війни у 1941 році ОСОБА_4 був мобілізований на фронт до лав Червоної Армії рядовим, а у 1942 році був поранений та помер від ран 14.09.1942 року, що вбачається з листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05 липня 2023 року № 11/4849. Як видно з електронного узагальнюючого банку даних Міністерства оборони РФ (УБД «Меморіал» червоноармієць ОСОБА_4 після поранення 12.09.1042 р. перебував у військово-польовому госпіталі, розташованому у селищі Єрьомово Саратовської області РСФСР, у якому помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить статкарта на померлого (аналог медичного свідоцтва про смерть). Будь-яких відомостей щодо ОСОБА_4 з того часу немає і жодна особа не заявила про свої права на цю 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_3 з надвірними, господарчими та побутовими будівлями. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, будь-які спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_4 не зверталися, свідоцтва про смерть ОСОБА_4 не отримували. Тобто 1/3 частка житлового будинку фактично ще з 1942 року залишилася без власника. ЇЇ тітка ОСОБА_3 , проживала у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 з надвірними, господарчими та побутовими будівлями усе своє життя з моменту її народження - спочатку зі своїми батьками. З 1932 р. (після смерті батька, що вбачається з рішення народного суду 3-ї дільниці м. Суми від 15.12.1947 року про визнання ОСОБА_6 померлим) ОСОБА_3 проживала там з матір`ю ОСОБА_10 , а після смерті матері ОСОБА_10 - одна, оскільки заміжня вона не була, дітей також не мала. Саме на цю частку (що за актом про денаціоналізацію від 07.12.1924 року значиться за ОСОБА_4 ) ОСОБА_3 за життя набула право власності за набувальною давністю - на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних, господарчих та побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . З огляду на те, що законодавче запровадження набувальної давності відбулося із набранням чинності ЦК України 2003 року (тобто з 01 січня 2004 року) встановленню підлягає факт належності померлій нерухомого майна, починаючи з 1 січня 2001 року і по день смерті (за три роки до вступу у дію ЦК України 2004 року, як це зазначено у Перехідних положеннях до ЦК України 2003 року). За життя ОСОБА_3 добросовісно, безперервно та добросовісно користувалася 1/3 часткою житлового будинку з відповідною часткою надвірних, господарчих та побутова будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . Порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 був визначений співвласниками у добровільному порядку ще з радянських часів. Після загибелі ОСОБА_4 на війні у 1942 році, у житловому будинку з надвірними, господарчими та побутовими будівлями що знаходився за адресою: АДРЕСА_5 як у належній їм частині, так і у напівпідвальних приміщеннях житлового будинку залишилися проживати ОСОБА_3 та її матір (на той час її батько помер). Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_3 продовжувала користувалася напівпідвальними приміщеннями житлового будинку, що були визначені за ОСОБА_4 . З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.05.2021 р. Центр надання адміністративних послуг ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 11.09.1975 р. по 22.12.2020 р. Тобто і на час 01.01.2004 р. і за три роки до цього ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 . Будучи співвласницею житлового будинку та користуючись часткою ОСОБА_4 багато років, ОСОБА_3 не знала про те, що у останньої відсутні підстави для набуття права власності, більш того, вона вважала зазначену частку житлового будинку такою, що їй належить, внаслідок користування даною часткою житлового будинку ще її матір`ю. ОСОБА_5 , співвласник житлового будинку, у 1998 році придбав 1/3 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних, господарчих та побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , проте протягом останніх 10 років за даною адресою ОСОБА_5 фактично не проживав та навіть не навідувався до житлового будинку, оскільки виїхав на постійне проживання за межі території України. Весь час володіння 1/3 часткою житлового будинком за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_3 користувалася нею відкрито, підтримувала напівпідвальні кімнати та інші приміщення у належному стані, здійснювала у них поточний та капітальний ремонт, здійснювала оплату за надання комунальних послуг, користувалася всіма господарчими приміщеннями тощо. Фактично за життя ОСОБА_3 користувалася 2 3 частинами житлового будинку, адже 1/3 частиною вона користувалася, будучи її власником, а іншою 1/3 частиною - вважаючи себе її власником. У неї на руках були оригінали правовстановлюючих документів на 1/3 частину житлового будинку, що належить ОСОБА_4 , які збереглися й на даний час. Просить суд: встановити факт належності на праві власності за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель в порядку набувальної давності; визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щербак С.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити.

Представник Сумської міської ради у судове засідання не з`явився, надали відзив на позов.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно до ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.11.2020 р.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.12.2021 р. встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинку по АДРЕСА_1 у період з жовтня 2014 р. і до 18.09.2018 р., а з 18.09.2018 р. і до дня смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку по АДРЕСА_2 .

На підставі рішення суду від 08.12.2021 р. позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних, господарчих та побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_3 , яке видане Сумською міською державною нотаріальною конторою 9.12.2022 року за реєстр. № 5-328.

Тобто, позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних, господарчих та побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державного нотаріуса Сумською міською державною нотаріальною конторою від 09.12.2022 р.

Крім того, іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 частці кожний.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, будь-які спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_4 не зверталися, свідоцтва про смерть ОСОБА_4 не отримували.

Тобто, 1/3 частка яка належала ОСОБА_4 ще з 1942 р. залишилася без власника.

Саме на 1/3 частку, яка значилася за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за життя набула право власності за набувальною давністю у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки остання там проживала та була зареєстрована.

З огляду на встановлені факти, суд вважає за можливе встановити факт належності на праві власності за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель в порядку набувальної давності, оскільки цей факт повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а його встановлення має юридичне значення для заявника.

В ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що позивач з 2001 р. набувши право власності на 1/3 частку домоволодіння, відкрито, безперервно володіє 1/3 часткою, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приховуючи даного факту, жодних протиправних діянь, пов`язаних з цим не вчиняє, поводячись із ним, як власник.

Таким чином у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно, добросовісно заволоділа спірним чужим майном, вважаючи себе його власником. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачем 1/3 часткою будинку, власник якої відсутній.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

П. 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного суду від 28.04.2020 року, справа № 552/1354/18 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

За наведених обставин суд вважає, що позивач добросовісно, безтитульно заволоділа нерухомим майном, власник якого невідомий і продовжує відкрито, безперервно володіти 1/3 часткою житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , поводячись як власник, починаючи з 1 січня 2001 року, тобто більше десяти років та набула право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна в порядку набувальної давності, визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт належності на праві власності за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель в порядку набувальної давності

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Алфьоров