КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5784/2024
справа №756/4423/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Гаращенка Д.Р., Мережко М.В.,

розглянувши у письмовому провадженнісправу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості-

встановив:

У червні 2022 року AT КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 39 935,21 гривень заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 06 жовтня 2011 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви, відповідно до якої останній приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 42 000,00 гривень.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 13 березня 2022 року заборгованість становить 39 935,21 грн, що складається із:

39 935,21 грн - заборгованість за тілом кредиту.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 06 жовтня 2011 року в розмірі 39 935,21 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, не дослідження доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що AT КБ "ПриватБанк", звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на виписку по рахунку, довідку про видані картки, анкету-заяву позичальника, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, в тому числі і на зміни, які вносилися до них, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Звертає увагу, що позивачем не надано до суду Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, з відміткою відповідача про ознайомлення. Сама лише Анкета-заява не може свідчити про укладення кредитного договору.

Звертає увагу, що розрахунок заборгованості, не є і не може бути належним доказом розміру заборгованості, оскільки складання цього документу залежить виключно від волі позивача.

Стверджує, що надана банком виписка по рахунку не містить обов`язкових реквізитів документу, а саме: прізвища, ім`я, по-батькові особи, посада особи яка видала (підписала) цей документ. На місці, де має бути зазначено ці дані, написано лише «представник Банку». Печатка на документах відсутня. Таким чином неможливо встановити походження даних документів, чи видані вони належною уповноваженою на те особою, існує сумнів в їхній достовірності, тому що без вказаних обов`язкових частин документа, такий документ може зробити будь-яка особа на комп`ютері та роздрукувати.

Позивачем не надано належних доказів, що на момент підписання Анкети-заяви б/н від 06 жовтня 2011 року та всієї дії кредитного договору діяли саме надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, у тій редакції, які надав позивач до суду, а не в будь-якій іншій редакції.

Звертає увагу, що в анкеті-заяві відсутнє посилання і позичальник не обрав жодного варіанту, яку саме кредитну картку та з яким тарифом клієнт бажає оформити. Поля залишились не заповненими, що свідчить про відсутність підстав уважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили, який саме тариф застосовується до кредиту, ціну договору, що встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №342/180/17 від 03 липня 2019 року; №6-16цс15 від 11 березня 2015 року; №136/695/17 від 23 жовтня 2019 року; №161/16891/15-ц від 30 січня 2018 року.

16 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ КБ "ПриватБанк" на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказує, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.

Вказує, що підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Відтак, посилання скаржника на те, що умови та правила надання банківських послуг, що містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача і тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, є необґрунтованими.

Відповідач на підставі підписаної заяви від 18 липня 2011 року отримав кредитні карти № НОМЕР_1 терміном дії 10/15, № НОМЕР_2 терміном дії 06/19, № НОМЕР_3 терміном дії 03/23, № НОМЕР_4 терміном дії 09/24, що підтверджується довідкою про видані картки.

Вказує, що позивачем надано суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустимими доказами у справі.

Посилається на безпідставність доводів скаржника про недоведеність боргу за тілом кредиту, адже розрахунок заборгованості не спростовано, доказів повернення кредиту матеріали справи не містять.

Окрім цього вказує, що відповідач не звертався до банку для розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, оскільки протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

23 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення відповідача ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду, що позивачем не було надано до суду Умови та правила надання банківських послуг та Тарифів банку з відміткою відповідача про ознайомлення.

Також в анкеті-заяві відсутні умови кредитування, строк дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості.

Вказує, що наданий розрахунок заборгованості не є і не може бути належним доказом, що доводить обґрунтованість вимог банку.

В іншому, письмові пояснення є ідентичними апеляційній скарзі.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що відповідач отримав на платіжну картку кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 42 000 грн. Протягом дії кредитної картки відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 13 березня 2022 року заборгованість відповідача складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 935,21 грн, що підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі це АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПриватБанк" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження виникнення між сторонами кредитних правовідносин банком надана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06 жовтня 2011 року. Анкета-заява містить інформацію про персональні та контактні дані відповідача, у відповідності із змістом якої він погодилася на те, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг, із якими клієнт банку ознайомився та згоден з ними.

Окрім цього, на підтвердження розміру позовних вимог надано розрахунок заборгованості, виписку з рахунку, відкритого на ім`я відповідача.

З матеріалів справи установлено, що 06 жовтня 2011 року ОСОБА_1 у формулярі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, заповнив інформацію про персональні та контактні дані.

Відповідно до даних довідки між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 підписано кредитний договір, за яким надано кредитні карти: № НОМЕР_1 від 04 червня 2013 року із терміном дії до 10/15; № НОМЕР_2 від 29 червня 2015 року із терміном дії 06/19; № НОМЕР_3 від 21 червня 2019 року із терміном дії 03/23; № НОМЕР_4 від 10 березня 2021 року із терміном дії до 09/24. (а.с. 34).

Відповідно до даних виписки по рахунку, що міститься в матеріалах справи, убачається, що ОСОБА_1 має рахунок у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та згідно із змістом виписки стан рахунку має від`ємне значення у сумі 39 935,21 гривень (а.с. 25-32).

Отже, відповідно до зібраних у справі доказів убачається, що при зверненні до суду банк довів наявність між сторонами грошових зобов`язань, які є невиконаними, зокрема наявність заборгованості за тілом кредиту.

З даних виписки по рахунку убачається, що відповідач активно користувався кредитним рахунком, зокрема здійснював покупки, знімав готівку та періодично поповнював кредитний рахунок, оплачував рахунки у закладах громадського харчування та магазинах одягу. Установлені обставини спростовують аргументи відповідача в частині неотримання кредитних коштів. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

Відповідно до даних розрахунку заборгованості заборгованість за тілом кредиту становить 39 935,21 гривень.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що виписка із рахунку не є належним доказом, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі - Положення), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно пункту 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

До позовної заяви додано виписку за договором №б/н за період 04 червня 2013 року по 16 березня 2022 року, складена 16 березня 2022 року. Рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 .. Виписка підписана керівником напрямку операційного обслуговування ГО ОСОБА_2 та містить печатку банку.

Відтак, додана виписка за картковим рахунком (по кредитному договору) є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Доводи апеляційної скарги про неналежність цього доказу, колегія суддів уважає необґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем всупереч вищевказаній нормі не надано доказів на спростування наданого розрахунку заборгованості, зокрема не надано відповідного контррозрахунку на спростування заявлених позивачем сум.

Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №342/180/17 від 03 липня 2019 року, №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, №136/695/17 від 23 жовтня 2019 року, №161/16891/15-ц від 30 січня 2018 року колегія суддів відхиляє, оскільки обставини, установлені у вказаних справах не є релевантними обставинам справи, що переглядається апеляційним судом.

Зокрема, у справі, що переглядається предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за тілом кредиту. У справах на які посилається скаржник, складовою заборгованості за кредитним договором, у тому числі, є відсотки за користування кредитом.

У цій справі, позивачем не заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, відтак колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

З наведених вище підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині правомірності застосування Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, оскільки предметом позову є стягнення заборгованості за тілом кредиту, тобто коштів, які фактично є використаними відповідачем.

Окрім цього, відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, посилання скаржника на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2023 року у справі №126/15/22 колегія суддів відхиляє.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Колегія суддів констатує, що позивачем доведено надання кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту на картці та факт користування відповідачем такими коштами. Разом з цим, відповідачем на спростування позовних вимог не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань.

Інші доводи апеляційної скарги колегією відхиляються як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції та на не впливають на їх правильність, а зводяться лише до не згоди із ухваленим судовим рішенням.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду колегією суддів не установлено.

Подавши апеляційну скаргу, скаржник просив суд відстрочити сплату судового за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 грудня 2023 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за звернення до суду із апеляційною скаргою до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи те, що апеляційний суд зробив висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, із скаржника ОСОБА_1 на користь Держави слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721,50 гривень.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721,50 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді Д.Р. Гаращенко

М.В. Мережко