Справа № 150/233/23
Провадження № 22-ц/801/776/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кушнір Б. Б.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 рокуСправа № 150/233/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

Секретар: Кобенда Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення (заочне) Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 січня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

Рішення ухвалив суддя Кушнір Б. Б.

Рішення ухвалено у відсутності сторін в с. Мазурівка Вінницької області

Дата складання повного тексту рішення 02 лютого 2024 року,

Встановив:

У травні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

31 липня 2023 року від позивача АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 85). Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року клопотання задоволено. Залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_2 (том 1 а. с. 107).

18 грудня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» подало до суду уточнену позовну заяву (том 2 а. с. 160-163).

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного 07 травня 2008 року договору № VIM0GA ОСОБА_3 у справі третя особа, отримала кредит у розмірі 11 677,75 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 травня 2018 року. Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення умов договору позичальник не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Станом на 03 травня 2023 року заборгованість складає 26 232,43 долари США, що складається із: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 6 193,36 доларів США, 2144,67 доларів США заборгованість процентам за користування кредитом, 583,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 17 311,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ «Приватбанк» і відповідач ОСОБА_1 07 травня 2008 року уклали договір іпотеки № VIM0GA, згідно з умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 93,70 кв. м. житловою площею 66,50 кв. м. по АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмета іпотеки визначена в розмірі 76 000,00 грн.

З урахуванням уточненої позовної заяви позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором в розмірі 26 232,43 доларів США, звернути стягнення на будинок загальною площею 93,70 кв. м. житловою площею 66,50 кв. м. по АДРЕСА_1 , шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», та виселити ОСОБА_2 , яка зареєстрована та/або проживає у житловому будинку (предмет іпотеки) по АДРЕСА_1 .

Рішенням (заочним) Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 січня 2024 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором VIM0GA від 07 травня 2008 року в розмірі 26 232,43 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 6 193,36 доларів США, 2144,67 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 583,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 17 311,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 93,70 кв. м. житловою площею 66,50 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження.

В решті позову у задоволенні відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 14 389,25 грн.

Зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Відповідачі не подавали заяву про перегляд заочного рішення і заочне рішення суду не оскаржили.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про виселення та ухвалити в цій частині постанову, якою позовні вимоги про виселення задовольнити, виселити ОСОБА_2 , яка зареєстрована та/або проживає у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого постійного житла для проживання, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначив, що оскаржуване рішення суду в частині відмови про виселення ОСОБА_2 є незаконним, оскільки суд першої інстанції неправильно витлумачив і застосував норми матеріального і процесуального права, не об`єктивно, неповно і формально дослідив обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом встановлено, що позичальником є ОСОБА_3 , іпотекодавцем є ОСОБА_1 , а особа, яку позивач просив виселити ОСОБА_2 не є ані позичальником, ані іпотекодавцем, ані членом сім`ї власника житла, не є також і власником нерухомого майна предмета іпотеки. Отже, сторонами по справі не доведено, що відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї власника спірного житла та, що вона проживає разом з ним, тому така не має права на проживання у предметі іпотеки і підлягає виселенню без надання іншого постійного житла.

Іпотекодавець під час укладення договору іпотеки приховав від іпотекодержателя реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою знаходження предмета іпотеки із 20 березня 1979 року, надавши неправдиву інформацію щодо осіб, які реально зареєстровані і проживають за адресою знаходження предмета іпотеки. Іпотекодержатель не надавав будь-яку згоду на проживання і реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб, зокрема ОСОБА_2 . В матеріалах справи відсутні будь-які письмові згоди іпотекодержателя на розпорядження предметом іпотеки, зокрема шляхом передачі його у користування іншим особам та для реєстрації таких осіб у предметі іпотеки, тому ОСОБА_2 проживає в предметі іпотеки всупереч домовленості сторін договору іпотеки, що порушує законні права й інтереси позивача, який не має доступу до предмета іпотеки, що не дозволяє звернути стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає, що реєстрація осіб в предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору і статті 629 ЦК України, а виселення є захистом прав позивача як іпотекодержателя.

Відповідачі і третя особа не надали відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, заяв чи клопотань не подали.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту та вимог апеляційної скарги вбачається, що рішення суду про часткове задоволення позову, оскаржує лише позивач і лише в частині відмови у задоволенні його позову про виселення, а в іншій частині рішення суду першої інстанції учасники справи не оскаржили і позивач просить залишити його без змін. Відповідачі і третя особа не оскаржили заочне рішення суду і не подавали заяви про перегляд заочного рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в оскаржуваній частині.

Судом встановлено, що 07 травня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого був ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та позичальником ОСОБА_3 укладено кредитний договір № VIM0GA, за умовами якого (пункт 1.1) банк зобов`язався надати ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07 травня 2008 року по 07 травня 2018 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 11 677,75 доларів США на наступні цілі: у розмірі 19 425,75 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 300,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 75,25 доларів США страхування майна, 50,00 доларів США особисте страхування, а також у розмірі 1252,50 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 10 по 15 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 196,97 доларів США, згідно графіка погашення кредиту (додаток № 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (том 1 а. с. 11-13).

Пунктами 1.3-1.4 кредитного договору визначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку будинок загальною площею 93,70 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором. При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний місяць прострочки, але не менше 1 грн.

Згідно пункту 5.1 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 1.4 договору за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно пункту 5.4 кредитного договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, передбаченої п.п. 4.1, 4.2, 4.3 здійснюється протягом 3-х років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне бути виконане позичальником.

Згідно п. 6.1 кредитного договору даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п. 1.1, а також сплати страхових платежів згідно п.п. 2.1.3, 2.2.7 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою. Використання кредиту в межах, зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

У додатку № 1 до кредитного договору зазначена загальна вартість кредиту (том 1 а. с. 14). Додаток № 2 до кредитного договору являє собою погоджений сторонами графік погашення кредиту (том 1 а. с 14 зворот-15).

Згідно ордера-розпорядження 1 про видачу від 08 травня 2008 року та заяви на видачу готівки № 10 від 08 травня 2008 року ОСОБА_3 отримала згідно кредитного договору № VIM0GA від 07 травня 2008 року 10 000,00 доларів США (том 1 а. с. 16).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором, іпотекодержатель АТ «Приватбанк» і відповідач ОСОБА_1 іпотекодавець, що виступає майновим поручителем позичальника ОСОБА_3 , 07 травня 2008 року уклали договір іпотеки № VIM0GA (том 1 а. с. 17-19), згідно з умовами якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, визначене в п. 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами позичальника (пункт 1.1).

Згідно пункту 7 договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: належний йому на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Згідно реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 05 травня 2008 року під № 18698349, на земельній ділянці знаходиться житловий кам`яний будинок літ. «А» житловою площею 66,50 кв. м., сарай В, огорожа 1, загальною вартістю 61 537,00 грн. Надане в іпотеку нерухоме майно належить іпотекодавцю на підставі договору дарування, посвідченого Чернівецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області 20 липня 2002 року в реєстрі за № 1924 та зареєстрованого в Могилів-Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 17 лютого 2005 року № 408. Цільове призначення предмета іпотеки - житлова нерухомість.

Згідно пункту 11 договору іпотеки сторони визначили вартість предмета іпотеки в розмірі 76 000,00 грн.

Згідно пункту 16.9 договору іпотеки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з пункту 16.7 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, та на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 03 травня 2023 року, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складає 26 232,43 доларів США, із якої: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 6 193,36 доларів США, 2144,67 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 583,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 17 311,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (том 1 а. с. 7-9).

Із довідки № 872 виданої 26 червня 2023 року Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області вбачається, що в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 власник; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати (том 1 а. с. 58).

Із відповіді № 1165 від 23 листопада 2023 року, наданої Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області на запит адвоката Рудич І. Р., вбачається, що відповідно до даних погосподарської книги № 4 на 2021-2025 роки в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані мешканці: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 20 березня 1979 року. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою знятий з реєстрації місця проживання з 03 вересня 2010 року (том 2 а. с. 164).

Позивачем до апеляційної скарги додано довідку № 894, видану 05 травня 2008 року виконавчим комітетом Чернівецької селищної ради ОСОБА_1 про те, що на погосподарському АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1964 року народження; ОСОБА_4 , 1988 року народження (том 3 а. с. 10).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що заявлені банком позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів можливості надання відповідачу ОСОБА_2 іншого постійного жилого приміщення із визначеною адресою цього приміщення, для зазначення її у судовому рішенні, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про виселення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком.

Частинами першою, другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

По справі встановлено, що на момент укладення 07 травня 2008 року АТ КБ «Приватбанк» із ОСОБА_3 кредитного договору, кошти за яким надавалися на споживчі цілі (том 1 а. с. 11-13) та на момент укладення 07 травня 2008 року банком із ОСОБА_1 з метою забезпечення зобов`язань за цим кредитним договором, договору іпотеки (том 1 а. с. 17-19), предмет договору іпотеки спірний будинок перебував у власності відповідача іпотекодавця ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Чернівецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області 20 липня 2002 року в реєстрі за № 1924 та зареєстрованого в Могилів-Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 17 лютого 2005 року № 408.

Зазначені обставини вказують на те, що спірний житловий будинок не був придбаний за кредитні кошти, надані позивачем третій особі ОСОБА_3 за кредитним договором № VIM0GA від 07 травня 2008 року.

У своєму позові АТ КБ «Приватбанк» заявивши вимогу про виселення ОСОБА_2 обґрунтовував її тим, що він не надав своєї згоди на реєстрацію інших осіб за адресою предмета іпотеки, а така реєстрація інших осіб, за умовами договору іпотеки від 07 травня 2008 року можлива лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

Так, згідно пункту 14 договору іпотеки № VIM0GA від 07 травня 2008 року з моменту набрання чинності цього договору, іпотекодавець має право відчужувати, передавати в наступну іпотеку, оренду, лізинг, у спільну діяльність, у позичку іншим особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися предметом іпотеки, тільки за письмовою згодою іпотекодержателя.

Такі умови договору іпотеки не порушувалися іпотекодавцем ОСОБА_1 , оскільки як вбачається із відповіді № 1165 від 23 листопада 2023 року, Чернівецької селищної ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою знаходження предмета іпотеки зареєстрована з 20 березня 1979 року, згідно даних погосподарської книги № 4 на 2021-2025 роки, тобто реєстрація її місця проживання відбулася задовго до укладення договору іпотеки, а з моменту набрання чинності цим договором іпотеки іпотекодавцем не вчинялися дії щодо її реєстрації, тому іпотекодавцем не порушені умови договору іпотеки, визначені його пунктом 14.

За таких обставин не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тому, що іпотекодержатель не надавав згоди, у тому числі письмової, на проживання і реєстрацію за місцем знаходження предмета іпотеки інших осіб, зокрема ОСОБА_2 , тому вона проживає в предметі іпотеки всупереч домовленості сторін договору іпотеки, що порушує законні права й інтереси позивача, і є порушенням умов цивільно-правового договору і статті 629 ЦК України. При цьому враховується та обставина, що у договорі іпотеки відсутні будь-які умови щодо питання реєстрації та/або проживання у предметі іпотеки ОСОБА_2 , яка на момент укладення цього договору і на момент набрання ним чинності була зареєстрована і проживала у спірному житловому будинку.

Звернувшись до суду з позовом про виселення відповідача ОСОБА_2 , позивач, в порушення ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зазначив у своєму позові та не надав до суду доказів у підтвердження можливості надання відповідачу ОСОБА_2 іншого постійного жилого приміщення із вказівкою адреси цього приміщення, а також того, що спірне житло було придбане за рахунок коштів отриманих за кредитним договором, повернення якого забезпечено іпотекою вказаного житла, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за таких обставин не допускається виселення відповідача ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тому, що іпотекодавець під час укладення договору іпотеки приховав від іпотекодержателя реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою знаходження предмета іпотеки із 20 березня 1979 року, надавши неправдиву інформацію щодо осіб, які реально зареєстровані і проживають за адресою знаходження предмета іпотеки, оскільки такі підстави для виселення осіб із займаного житла без надання іншого житла, не передбачені законом, про що наведено у даній постанові.

Не відповідають дійсності і не впливають на висновки суду доводи апеляційної скарги в тому, що особа, яку позивач просив виселити ОСОБА_2 не є ані позичальником, ані іпотекодавцем, ані членом сім`ї власника житла, не є також і власником нерухомого майна предмета іпотеки, тобто відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника спірного житла, тому не має права на проживання у предметі іпотеки і підлягає виселенню без надання іншого постійного житла.

Так, згідно зі статтею 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (ч. 1). Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 2). Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя (ч. 3).

Законом, який визначає проведення виселення із жилих приміщень, є стаття 109 ЖК України, за правилами якої виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом (ч. 1). Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ч. 2).

Як встановлено по справі на жиле приміщення, із якого позивач просить виселити відповідача ОСОБА_2 , звернуто стягнення, проте, це житло не було придбане за рахунок коштів, наданих за кредитним договором, повернення яких забезпечене іпотекою цього житлового будинку, тому виселення відповідача має відбутися із наданням їй іншого постійного жилого приміщення, про що позивачем повинно зазначатися у позові.

При зверненні із даним позовом до суду позивач таких обставин не зазначив і доказів не надав.

З огляду на викладене, висновок суду в оскаржуваній частині рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними й необґрунтованими, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а законне рішення суду першої інстанції не підлягає до скасування в оскаржуваній позивачем частині.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення (заочне) Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
В. В. Сопрун

Повне судове рішення складено 03 квітня 2024 року