Номер провадження: 22-ц/813/2762/24
Справа № 504/4361/23
Головуючий у першій інстанції Добров П.В.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю

секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року, постановлену судом у складі судді Доброва П.В. в приміщенні того ж суду,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року позивач звернулась до суду із позовом у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03.08.2015 року по 12.09.2023 року, визнати житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,25 га. Кадастровий номер :03:001:0006, автомобіль KIA RIO 2008 року випуску об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділити спільне майно подружжя.

Одночасно із позовною заявою, позивач подала заяву про забезпечення позову, у якій просила суд накласти арешт на частину вищезазначеного житлового будинку, земельної ділянки та автомобіля.

У обґрунтування заяви зазначила, що на даний час існує реальна загроза відчуження зазначеного рухомого та нерухомого майна, оскільки спірне майно зареєстроване на відповідача, через що вона вимушена звернутись до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на частину нерухомого та рухомого майна, яке належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 ; земельної присадибної ділянки, кадастровий номер: :03:001:0006; автомобіля KIA RIO 2008 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ, категорія ТЗВ-АВТОМОБІЛІ, З ПОВНОЮ МАСОЮ ДО 3,5 Т, КІЛЬКІСТЬ МІСЦЬ ДО 8, КРІМ СИДІННЯ ВОДІЯ, ТИП КУЗОВА ХЕТЧБЕК, колір-СІРИЙ, вид палива БЕНЗИН, максимальна маса - 1580 кг., маса КТЗ спорядженого 1154, сидячих місць з вод.- 5, кількість дверей 5, екологічний стандарт «Євро-4», кількість циліндрів 4, об`єм двигуна 1399см.куб., що зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно, може утруднити майбутнє виконання рішення суду.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала винесена судом із порушення матеріального і процесуального права, вважає її незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Посилається ,що заява про забезпечення позову подана до суду одночасно із позовною заявою про поділ колишнього майна подружжя. Проте, суд, не вирішивши питання про відкриття провадження у справі, в день отримання матеріалів позовної заяви задовольнив оскаржуваною ухвалою заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту. До теперішнього часу ухвала про відкриття провадження не винесена судом з 09.10.2023 року і справа до розгляду не призначена.

В обґрунтування зазначає, що суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову, не перевірив, що майно, на яке позивач просила накласти арешт набуте у період часу сумісного проживання, або у період шлюбу, чи є це майно спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 , вказує на те, що між ним та позивачкою немає спору відносно належного йому на законних підставах нерухомого майна і вона не має жодного відношення до цього майна.

Зазначає, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.08.2015 року шлюб між ними розірвано, майнового спору не було. Спільно нажите майно подружжя вони поділили мирним шляхом за спільною домовленістю. Шлюбні стосунки вони припинили ще до розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу на протязі дев?яти років кожен живе своїм особистим життям.

Посилається, що земельна ділянка площею 0.250 га, розташована на території АДРЕСА_1 передана йому у приватну власність рішенням сесії ХХІУ скликання Дмитрівської сільської ради від 29 вересня 2003 року № 86-ХХІУ, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 265221, виданого 21.01.2005 року та не відноситься до складу майна, нажитого у період колишнього шлюбу, а є його особистою власністю, тому арешт частки цієї земельної ділянки є безпідставним, незаконним і підлягає скасуванню. Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстроване 18.08.2023 року, зазначений будинок не знаходиться в стані продажу. Доказів, що існує загроза відчуження цього майна не надано суду. Автомобіль KIA RIO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , куплений відповідачем 04.02.2020 року, (після розірвання шлюбу), тобто він, маючи правову визначеність своїх прав після розірвання шлюбу у 2015 році, купив автомобіль за власні кошти, за таких підстав арешт на частку автомобіля є не обґрунтованим, безпідставним, явно незаконним. Не відноситься до предмету спору - майна колишнього подружжя.

Зазначає, що позивачка не має реєстрації місця проживання, а згідно ст. 154 ч. 3 п. 1 ЦПК України суд зобов?язаний застосувати зустрічне забезпечення позову, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови від позову.

За таких обставин, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що викладені доводи відповідача вважає надуманими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, в обґрунтування зазначає, що можливість винесення ухвали про забезпечення позову до відкриття провадження про поділ майна передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Доводи апелянта про відсутність у справі доказів сумісного проживання однією сім?єю чи шлюбних відносин, як підстав вважати спірне майно спільною сумісною власністю подружжя спростовується наданими до суду письмовими доказами. ???Твердження відповідача про те, що майно подружжя поділено шляхом спільної домовленості є надуманою обставиною, оскільки весь час, як тільки вона ставила питання про необхідність поділу майна, відповідач тільки обіцяв сплатити належну позивачці половину. Його твердження не підтверджуються жодним допустимим доказом. ???Доказами загрози відчуження спірного майна до винесення судом рішення про поділ майна є дії відповідача по постійній заміні замків у спірному будинку з ціллю її виселення, що підтверджується талонами про звернення до поліції.

За таких обставин, просить суд відмовити у повному обсязі в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.10.2023 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину спірного майна.

Від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що доводи позивача у відзиві не спростовують незаконність оскаржуваної ухвали суду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, від представника ОСОБА_1 адвоката Бабкова В.Д. надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що в жовтні 2023 року позивач звернулась до суду із позовом у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03.08.2015 року по 12.09.2023 року, визнати житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,25 га. Кадастровий номер :03:001:0006, автомобіль KIA RIO 2008 року випуску об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділити спільне майно подружжя.

Одночасно із позовною заявою, позивач подала заяву про забезпечення позову, у якій просила суд накласти арешт на частину вищезазначеного житлового будинку, земельної ділянки та автомобіля.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на частину нерухомого та рухомого майна, яке належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 ; земельної присадибної ділянки, кадастровий номер: :03:001:0006; автомобіля KIA RIO 2008 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ, категорія ТЗВ-АВТОМОБІЛІ, З ПОВНОЮ МАСОЮ ДО 3,5 Т, КІЛЬКІСТЬ МІСЦЬ ДО 8, КРІМ СИДІННЯ ВОДІЯ, ТИП КУЗОВА ХЕТЧБЕК, колір-СІРИЙ, вид палива БЕНЗИН, максимальна маса - 1580 кг., маса КТЗ спорядженого 1154, сидячих місць з вод.- 5, кількість дверей 5, екологічний стандарт «Євро-4», кількість циліндрів 4, об`єм двигуна 1399см.куб., що зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно, може утруднити майбутнє виконання рішення суду.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відкрито ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року (а.с. 34-35).

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надано докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19 березня 1997 року) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року (справа № 753/22860/17). Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

Станом на час звернення до суду зі заявою про забезпечення позову право власності на зазначене позивачем рухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна присадибна ділянка, кадастровий номер: :03:001:0006 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

За даними регіонального сервісного центру МВС в Одеській області наведеними в листі № 31/15/5147/967-аз від 22.09.2023 року транспортний засіб автомобіль KIA RIO 2008 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ, категорія ТЗВ-АВТОМОБІЛІ, З ПОВНОЮ МАСОЮ ДО 3,5 Т, КІЛЬКІСТЬ МІСЦЬ ДО 8, КРІМ СИДІННЯ ВОДІЯ, ТИП КУЗОВА ХЕТЧБЕК, колір-СІРИЙ, вид палива БЕНЗИН, максимальна маса - 1580 кг., маса КТЗ спорядженого 1154, сидячих місць з вод.- 5, кількість дверей 5, екологічний стандарт «Євро-4», кількість циліндрів 4, об`єм двигуна 1399см.куб., зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідач, як власник, може у будь-який час розпорядитися своїм майном та відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що ускладнить розгляд справи, так як може виникнути необхідність: залучення інших осіб в ході розгляду справи; зміни предмета і підстав позову, та ін.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при поданні позову з майновими вимогами, без застосування заходів забезпечення позову, можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22).

А отже доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували можливе ускладнення виконання рішення суду або його невиконання, у випадку задоволення позову судом, а сам лише факт того, що майно зареєстровано на відповідача, як єдиного власника, не є достатньою правовою підставою для забезпечення позову та не свідчить про подальше можливе ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду про поділ майна, слід визнати безпідставними.

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

А отже суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Таким чином, застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, пов`язане із предметом позову, запропоновані позивачем заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом заявленої позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову містить виклад детального обґрунтування та необхідності вжиття заходів забезпечення позову як накладення арешту на спірне рухоме та нерухоме майно належне на праві власності відповідачу. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер. Обраний позивачем вид забезпечення позову здатний забезпечити захист інтересів позивача у випадку задоволення позову і присікти дії, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції встановивши наявність між сторонами реального спору про поділ спільного сумісного майна, враховуючи можливість його відчуження на користь третіх осіб відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задовлення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Щодо доводів апеляційної скарг, що майно, яке просить поділити позивач придбано після розірвання шлюбу та є особистою власністю відповідача.

Колегія суддів, вказані доводи не може прийняти як підставу для задоволення апеляційної скарги оскільки питання належності майна подружжю на праві спільної чи особистої власності має вирішуватись під час розгляду заявленого позову по суті, а не на стадії вирішення питання про забезпечення позову.

В частині доводів скарги про зустрічне забезпечення, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ч.7 ст.153, ч.6 ст.154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч.3 ст.154 ЦПК України та є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч.4 ст.154 ЦПК України).

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Матеріали справи не містять доказів наявності передбачених ст.154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, оскільки з матеріалів вбачається, що сторони проживають в одному будинку.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у застосуванні заходів забезпечення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті забезпечення позову.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що накладення арешту на рухоме майно не обмежує власника у праві володіння та користування майном, а лише тимчасово, на час розгляду справи, обмежує його у праві розпорядження майном.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на майно зазначене позивачем.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного тексту постанови 15 березня 2024 року

Головуючий Н.В. Стахова

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова