Провадження № 2/466/613/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Настасяк Б. І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування заборгованості за спожиту гарячу воду,-

в с т а н о в и в:

01 листопада 2023 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування заборгованості за спожиту гарячу воду, у якій просить суд ухвалити рішення із врахуванням клопотання про зміну ціни позову, яким зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , скасувати заборгованість ОСОБА_3 за гарячу воду в сумі 10461,45 грн. та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (а. с. 1-4).

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

Згідно викладеного у позовній заяві, він, ОСОБА_1 , 1964 року народження, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є опікуном недієздатної особи ОСОБА_3 , 1942 року народження, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_3 встановлені фактичні цивільно-правові відносини з приводу надання комунальних послуг, а саме постачання гарячої води на підставі відкритого особового рахунку. Квартира, в які проживає ОСОБА_3 не обладнана лічильником гарячої води. Нарахування плати за гарячу воду здійснювалося згідно встановленої норми споживання, а саме 0,18 м куб за добу на одну особу.

У травні, липні-жовтні 2022 року додатково до встановленої норми споживання (0,18 м куб за добу на одну особу) ОСОБА_3 нараховано плату за спожиту гарячу воду в кількості 84,89 м куб на загальну суму 8086,62 грн.

Розподіл спожитої гарячої води між споживачами в багатоквартирному будинку здійснюється у відповідності до розділів ІІ та ІХ «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 за № 315.

У будинку АДРЕСА_3 розподіл спожитої гарячої води між споживачами здійснюється наступним чином: для споживачів, квартири яких обладнані лічильниками гарячої води (вузлами розподільного обліку) за показами лічильників гарячої води; для споживачів, квартири яких не обладнані лічильниками гарячої води (вузлами розподільного обліку) за нормами споживання 0,18 м куб за добу на одну особу; у разі, коли обсяг спожитої гарячої води за показами загальнобудинкового лічильника гарячої води (вузла комерційного обліку) перевищує суму результатів обліку за квартирними лічильниками гарячої води (вузлами розподільного обліку) та норм споживання фактично проживаючих осіб у квартирах, які не обладнані лічильниками гарячої води (вузлами розподільного обліку), то ця різниця (небаланс) розподіляється додатково пропорційно між особами, які фактично проживають у квартирах, які не обладнані лічильниками гарячої води (вузлами розподільного обліку).

Згідно з інформацією, наведеною у роздруківці сервісного центру ЛМКП «Львівтеплоенерго», за травень, липень-жовтень 2022 року ОСОБА_3 додатково до норм споживання включено до оплати 84,85 м куб гарячої води вартістю 8086,62 грн. Крім того, згідно інформації, наданої ЛМКП «Львівводоканал», відомо, що у травні, липні-жовтні 2022 року не були повірені лічильники гарячої води у квартирах будинку АДРЕСА_3 . Тому позивач вважає, що ЛМКП «Львівводоканал», відповідно до Методик, зобов`язаний був зняти лічильники гарячої води у квартирах з абонентського обліку, а нарахування за спожиту гарячу воду здійснювати за нормами споживання для фактично проживаючих осіб у цих квартирах.

Тому, на думку позивача, розподіл додатково спожитої гарячої води (як різниця (небаланс) між обсягом гарячої води, спожитої за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом гарячої води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку води) слід здійснювати не на 3-ох фактично проживаючих осіб у квартирах, що необладнані лічильниками води, а на кількість фактично проживаючих осіб у квартирах, у яких не встановлені лічильники води та квартирах, у яких закінчився термін повірки лічильників води, а саме на 121 особу, що буде становити 2,10 м куб гарячої води на одну людину вартістю 200,05 грн.

Позивач вважає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго», порушивши ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України, Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», ч. 3 п. 4 розділу І «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», необґрунтовано та безпідставно нарахував ОСОБА_3 до сплати 7886,57 грн. за послугу, яку фактично не надавало. Із врахуванням запропонованої відповідачем Методики обрахунку спожитої гарячої води, позивач, за інформацією відповідача, у травні, липні-жовтні 2022 року спожив 121,61 м куб гарячої води, тому ціна (вартість) надмірно нарахованої гарячої води становить 109,82 м куб х 95,26 грн. = 10461,45 грн., які підлягають скасуванню.

Обґрунтування заперечень відповідача.

05 грудня 2023 року на адресу суду представником відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Сапрун М. М. подано відзив на позовну заяву, у якому вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та безпідставними (а. с. 45-47).

Згідно викладеного у відзиві, з 27.05.2022 житловий будинок по АДРЕСА_3 обладнано загальнобудинковим вузлом обліку гарячого водопостачання.

До 28.10.2022 квартира позивача АДРЕСА_4 не була обладнана квартирним приладом обліку гарячої води (вузлом розподільного обліку).

Підпунктом 4 ч. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що обсяги спожитої у будівлі гарячої води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку, розподіляються між споживачами з урахуванням того, що: у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами.

Згідно з розділом IX Методики розподілу у будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу гарячої води не визначається Vгвпн.бал = 0, а обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж гарячої води (за наявності). Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.

Тому, різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води розподілялася на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання.

Вказаний принцип розподілу з травня 2022 року (з моменту встановлення загальнбудинкового вузла обліку гарячої води) поширюється і на квартиру позивача, яка не обладнана квартирним приладом обліку гарячої води.

Щодо визначення обсягів споживання гарячої води за нормами споживання, відповідач зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», до встановлення вузла комерційного обліку, відповідно до вимог частини другої ст. 3 цього Закону, обсяги споживання гарячої води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування.

Пунктом 1 розділу IX Методики розподілу передбачено, що загальний обсяг спожитої гарячої води у будинку, не оснащеного вузлом обліку загального обсягу спожитої гарячої води, розраховується за формулою 4, наведеною у п. 3 розділу II цієї Методики.

За встановленими нормами споживання нарахування здійснюється тільки у будинках, де не встановлені загальнобудинкові лічильники.

Після встановлення комерційного приладу обліку, нарахування вартості гарячої води для споживачів без розподільних приладів обліку відповідно до норм та нормативів не здійснюється.

Відтак, обсяг гарячої води, який надійшов до будинку позивача, обліковано показами комерційного (загальнобудинкового) вузла обліку та підлягає до сплати. А тому твердження позивача про необхідність нарахування за нормами споживання відповідач вважає незаконними та безпідставними.

Відповідно до п. 3 розділу IІ Методики розподілу, обсяг небалансу споживання гарячої води - це різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку у будівлі/будинку, усі приміщення якої оснащені вузлами розподільного обліку.

Згідно з розділом IX Методики розподілу у будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу гарячої води не визначається Vгвпн.бал = 0.

Тому, при визначенні обсягу споживання гарячої води у квартирі позивача небаланс не визначався, а обсяг споживання гарячої води визначався як різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води, що розподілялася на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання.

Після встановлення вузла комерційного обліку у будинку при проведені нарахувань використовуються його показання, а норми споживання не застосовуються.

Вважає, що у своєму розрахунку позивач безпідставно визначає фактичну кількість проживаючих осіб (121 особа) у квартирах, у яких нібито не встановлені лічильники води на підставі даних ЛМКП «Львівводоканалу» щодо розподільчих приладів обліку холодної води.

А тому будь-який розрахунок за спожиту гарячу воду на підставі даних щодо споживачів холодної води є абсурдним та не може заслуговувати на увагу.

Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

20 грудня 2023 року на адресу суду ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 подав відповідь на відзив, у якому відзив відповідача підтримав в частині зміни методики обрахунку спожитої гарячої води, перерахунку обсягу спожитої гарячої води та її вартості, збільшивши позовні вимоги до 10461,45 грн. Вважає відзив відповідача необґрунтованим (крім методики розрахунку спожитої гарячої води) та таким, що не заперечує самого факту неправильного розрахунку спожитої гарячої води позивачем (а. с. 56-57).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2023 року прийнято справу до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 січня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 про витребування доказів. Витребувано від ЛМКП «Львівтеплоенерго», , копії наступних документів: свідоцтво про повірку лічильників гарячої води, що застосовуються для комерційного обліку гарячої води (будинкові лічильники) у буд. АДРЕСА_3 або копію декларації про відповідність Технічному регламенту засобів вимірювальної техніки; відомості (реєстр або інший документ) про взяття на абонементський облік всіх лічильників гарячої води, що застосовуються для розподільчого обліку (квартирних лічильників) у буд. АДРЕСА_3 із зазначенням в цих відомостях інформації про тип та номер лічильника гарячої води та строк дії повірки цих лічильників станом на травень-жовтень 2022 року.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеній позовній заяві, відповіді на відзив. Просив такі задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Сапрун М. М. заперечила щодо позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні відзиву на позовну заяву, просила відмовити у їх задоволенні.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Взаємовідносини між ОСОБА_3 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» щодо теплопостачання врегульовуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.019 № 1182 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1023), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, та публічним індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води, що є розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням https://lmkp.lte.lviv.ua.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, тобто Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а. с. 8).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 травня 2023 року задоволено подання Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах ОСОБА_3 , з участю заінтересованої особи ОСОБА_1 про призначення опікуном. Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном недієздатної особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9-10).

ОСОБА_3 є споживачем послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», перебуває на абонентському обліку та їй відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Нормою ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», п. 20 Правил надання послуги з постачання гарячої води, комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Судом встановлено, що з 27.05.2022 житловий будинок по АДРЕСА_3 обладнано загальнобудинковим вузлом обліку гарячого водопостачання, що стверджується актом № 954 від 27.05.2022 про встановлення ВО ГВП та гарантійними свідоцтвами лічильників води №8SEN та №8SEN, копії яких долучені до матеріалів справи (а. с. 48, 49, 50).

Порядок розподілу та нарахування за послугу з постачання гарячої води визначено ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 № 315 (із змінами) (далі- Методика розподілу).

Відповідно до п. 26 Правил надання послуги з постачання гарячої води, обсяги спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу.

Судовим розглядом встановлено, що до 28.10.2022 квартира ОСОБА_3 АДРЕСА_4 , не була обладнана квартирним приладом обліку гарячої води (вузлом розподільного обліку).

Відповідно до п.п. 4 ч. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяги спожитої у будівлі гарячої води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку, розподіляються між споживачами з урахуванням того, що: у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами.

Згідно з розділом IX Методики розподілу у будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу гарячої води не визначається Vгвпн.бал = 0, а обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж гарячої води (за наявності). Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.

Різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води розподілялася на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання.

Вказаний принцип розподілу з травня 2022 року (з моменту встановлення загальнобудинкового вузла обліку гарячої води) поширюється і на квартиру ОСОБА_3 , яка не була обладнана квартирним приладом обліку гарячої води.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», до встановлення вузла комерційного обліку відповідно до вимог частини другої ст. 3 цього Закону обсяги споживання гарячої води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 розділу IX Методики розподілу, загальний обсяг спожитої гарячої води у будинку, не оснащеного вузлом обліку загального обсягу спожитої гарячої води, розраховується за формулою 4, наведеною у п. 3 розділу II цієї Методики.

За встановленими нормами споживання нарахування здійснюється тільки у будинках, де не встановлені загальнобудинкові лічильники.

Після встановлення комерційного приладу обліку, нарахування вартості гарячої води для споживачів без розподільних приладів обліку відповідно до норм та нормативів не здійснюється.

Обсяг гарячої води, який надійшов до будинку ОСОБА_3 , обліковано показами комерційного (загальнобудинкового) вузла обліку та підлягає до сплати.

Суд погоджується із доводами відповідача щодо методики розрахунку спожитої гарячої води за адресою проживання ОСОБА_3 , та такі не заперечувалися позивачем.

За твердженням відповідача, при проведені нарахувань за гарячу воду у спірному періоді небаланс не визначався, а обсяг споживання гарячої води у квартирі ОСОБА_3 визначався як різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води, що розподілялася на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання. А після встановлення вузла комерційного обліку у будинку при проведені нарахувань використовуються його показання, а норми споживання не застосовуються.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до розрахунків, наданих ЛМКП "Львівтеплоенерго" та долучених позивачем до матеріалів справи, встановлено, що заборгованість ОСОБА_3 за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.07.2014 по 28.02.2023 становить 8524,32 грн. (а. с. 11), та який стороною позивача не спростований, а тому суд бере такий до уваги.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Доводи сторони позивача щодо неправильного розрахунку спожитої гарячої води ОСОБА_3 за спірний період спростовані судовим розглядом.

Крім того, позивач погодився із методикою обрахунку спожитої гарячої води, вказаною відповідачем.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, розглянувши справу в межах визначених предметом спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження судовим розглядом, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 525, 526, 541, 543, 625, 634 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 266, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування заборгованості за спожиту гарячу воду відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , юридична адреса: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 05 квітня 2024 року.

Суддя П. Т. Едер