Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження №22-ц/824/7091/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому посилалася на те, що у шлюбі з відповідачем перебуває з 2013 року.

Зазначала, що у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейне життя у сторін не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім`ю, питання виховання дітей.

Позивачка посилалась на те, що сторони тривалий час проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть.

Оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 20 квітня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 375.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2023 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 20 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 375 - розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через представника - адвоката Ювченка А.В. подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що перше судове засідання, яке відбулось 04.12.2023 року у Києво - Святошинському районному суді Київської області тривало 13 хв. 41 сек., а друге судове засідання від 14.12.2023 року тривало 15 хвилин. Тобто, загальний час від початку розгляду справи до прийняття рішення по суті складає 28 хв. 41 сек.

Зазначає, що за цей час суддя встигла винести рішення та оголосити його повний текст, що свідчить про те, що рішення було надруковано заздалегідь.

Також зазначає, що ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд на 28.11.2023 року.

Вказаною ухвалою судом було роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, суд достеменно знаючи про вищевказаний строк, свідомо порушив права відповідача, передбачені ст. 43 ЦПК України, оскільки п`ятнадцятиденний строк подання відповідачем відзиву на позовну заяву та заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження закінчувався 01.12.2023 року, а не 28.11.2023 року.

Також зазначив, що 13.12.2023 року представником відповідача - адвокатом Ювченком A.B., за підписом ОСОБА_4 , до суду було подано заяву про надання строку на примирення, в якому останній просив зупинити розгляд справи і надати строк для примирення на термін 6 місяців, оскільки вважав, що надання строку на примирення не суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам самої позивачки і сприяло б збереженню сім`ї.

Під час розгляду справи по суті суд сприяє примиренню сторін (частина 5

статті 211 ЦПК України), але всупереч цьому суд зазначив, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, не проживають разом тривалий час, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, категорично заперечувала проти надання строку для примирення, тому шлюб між ними може бути розірваним.

Таким чином, суд взяв до уваги лише доводи позивачки, що в повному обсязі не відповідають доводам та думці відповідача.

Крім цього, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції розглянув позов ОСОБА_2 без участі ОСОБА_1 та його представника, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 - адвоката Щербини Я.М., остання просила залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

25 березня 2024 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Ювченка А.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, яке було залишено без розгляду протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 28.03.2024 року, у зв`язку із порушенням строку подання такої заяви до суду, що встановлений ч. 2 ст. 212 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Старенький С.Є., в апеляційному суді проти задоволення скарги відповідача заперечив та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів, вирішуючи клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ювченка А.В. про відкладення розгляду справи, вважає за необхідне відмовити у його задоволенні у зв`язку із ненаданням доказів на підтвердження поважності причин відкладення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов і розриваючи шлюб, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін є неможливим і суперечить інтересам ОСОБА_2 . При цьому суд виходив з того, що шлюбні відносини між сторонами припинено, спільного господарства вони не ведуть, не проживають разом тривалий час.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 375.

Сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судомтакож встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, не проживають разом тривалий час, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, категорично заперечувала проти надання строку на примирення.

Відповідно до ч. 6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина 3 ст. 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а за ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та розірвання шлюбу, укладеного між нею та ОСОБА_1 .

Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно не надано сторонам строк на примирення, про що відповідач просив у своїй заяві, апеляційним судом відхиляються, оскільки надання строку на примирення у справах про розірвання шлюбу є прерогативою суду, який дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для надання сторонам справи строку на примирення, з огляду на категоричну позицію позивачки з цього приводу.

Доводи скарги про порушення прав ОСОБА_1 розглядом справи за його відсутності, колегією суддів відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, подавав до суду пояснення та звертався з клопотаннями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права.

Аргументи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 щодо розірвання шлюбу, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: