УХВАЛА

16 січня 2024 року

м. Київ

справа № 466/9805/21

провадження № 61-505ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гурського Володимира Сергійовича на постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- витребувати у ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Subaru BRZ», ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС України у Львівській області), в якому просив суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Subaru BRZ купе-8» укладений 27 червня 2020 року між представником ОСОБА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у приватному підприємстві «Автовир» (далі - ПП «Автовир»);

- зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС України у Львівській області скасувати реєстрацію транспортного засобу «Subaru BRZ купе-8» на ім`я ОСОБА_2 та провести нову реєстрацію вказаного транспортного засобу за попереднім власником ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Регіональний сервісного центру ГСЦ МВС України у Львівській області, про визнання договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Subaru BRZ купе-8»,

2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , укладений 27 червня

2020 року між представником ОСОБА_1 ПП «Автовир» в особі

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зобов`язано Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС України у Львівській області скасувати реєстрацію транспортного засобу «Subaru BRZ купе-8», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_2 та провести нову реєстрацію вказаного транспортного засобу за попереднім власником

ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року скасовано.

Ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль «Subaru BRZ купе-8» 2015 року випуску синього кольору, об`єм двигуна 1998 м куб., номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ключі та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 даного транспортного засобу.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його позову до ОСОБА_2 , третя особа - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС України у Львівській області, про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 427,41 грн сплаченого судового збору.

04 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гурський В. С. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року (надійшла до суду 09 січня 2024 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі представник заявника просить поновити строк на касаційне оскарження, та зазначає, що копію оскаржуваної постанови було отримано 08 грудня 2023 року, що підтверджено доказами.

Дослідивши клопотання представника заявника, Верховний Суд вважає за можливе задовольнити клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги.

Однак, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гурського В. С. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 3 969,60 грн, однак це не підтверджує сплату судового збору у повному розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення

в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

ОСОБА_1 оскаржує постанову суду апеляційної інстанції у повному обсязі, тобто в частині як первинного, так і зустрічного позовів.

ОСОБА_2 звернувся до суду з первинним позовом у жовтні 2021 року та заявляв позовну вимогу майнового характеру (про витребування автомобіля).

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 270,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 908,00 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 11 350,00 грн).

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у січні 2022 року та заявляв дві позовні вимоги немайнового характеру.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 481,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 992,40 грн).

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання (відсутнє визначення вартості транспортного засобу), тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка транспортного засобу або інші належні докази).

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги за позовну вимогу майнового характеру (у розмірі 1 % від ціни спірного майна (автомобіля) помноженого на 200 %) та судовий збір за подачу касаційної скарги за дві позовні вимоги немайнового характеру ((992,40*2)*200% = 3 969,60 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Гурського Володимира Сергійовича про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити. Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Гурському Володимиру Сергійовичу процесуальний строк для подачі касаційної скарги.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гурського Володимира Сергійовича на постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць