Справа № 369/3487/23
Провадження № 2/369/946/24
РІШЕННЯ

Іменем України

16.01.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Варваровій М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зазначивши, що 21 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 760.

В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу, в 2016 році, ними було набуте нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. Право власності на квартиру оформлено на відповідача, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 жовтня 2022 року.

Дана квартира була придбана за спільні кошти подружжя, безпосередньо в 2014 і 2015 роках в нього була робота за кордоном, де він і заробив більшу частину грошей на покупку житла для сім`ї. На підтвердження чого надав суду копії двох трудових контрактів укладених з компанією DUGLAS ALLIANCE LTD в 2014 році (строк контракту 6 місяців) та 2015 році (строк контракту 4 місяці).

На підставі вище викладеного, вище зазначена квартира набута ними під час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності.

На даний час питання щодо поділу спільното сумісного майна подружжя в добровільному порядку нами не вирішено.

З огляду на визначене вище позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП номер НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП номер НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати.

Ухвалою суду від 17.03.2023 відкрито провадження у справі №369/3427/23 у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

23.05. 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у які відповідачка просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в межах цивільної справи № 369/3427/23 визнавши за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3, а за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на 2/3 квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у справі №369/3487/23.

Відзив на позовну заяву обгрунтований тим, що відповідач в свою чергу вважає, що наявні підстави для відступу від засади рівності часток подружжя та визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 квартири, що обгрунтовується тим, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухиляється від участі в утриманні дитини. З відповідачем проживає малолітній син, а розмір аліментів, які стягуються з позивача є недостатнім для забезпечення належного фізичного, духовного розвитку дитини, лікування.

31.05. 2023 року позивачем направлено відповідь на відзив, у якому він просив суд позов задовольнити, оскільки спірна квартира належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя, він має право там проживати. Незважаючи на те, що відповідач поміняла замки в дверях спільної квартири і позивач не має доступу до спільного майна, він не звертався з цього приводу в поліцію.

Ухвалою суду від 14.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони та їхні представники не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви представників сторін про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 21 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 760.

В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу, в 2016 році, ними було набуте нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. Право власності на квартиру оформлено на відповідача, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 жовтня 2022 року.

В ході судового розгляду також з`ясовано, що сторони спільно не проживають та згоди щодо поділу вищевказаного майна між ними не досягнуто, тобто спір між сторонами виник з приводу поділу майна подружжя.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, а також нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Так, за змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідачка ОСОБА_2 , заперечуючи проти задоволення позову посилається на те, оскільки позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухиляється від участі в утриманні дитини, з нею проживає малолітній син, а розмір аліментів, які сплачує позивач є недостатнім для забезпечення належного фізичного, духовного розвитку дитини, лікування, а тому наявні підстави для поділу лише 2/3 частин цієї квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

З огляду на це відповідачка просить визнати за нею право власності на 2/3 частин спірної квартири, а за позивачем ОСОБА_2 на 1/3 її частини.

Вирішуючи обґрунтованість доводів та заперечень сторін та їх представників щодо цієї частини позовних вимог, суд враховує наступне.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами 24 січня 2016 року, квартира АДРЕСА_1 , була придбана на підставі договору купівлі-продажу квартири. Право власності на квартиру оформлено на відповідача, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 жовтня 2022 року.

Таким чином, на час придбання вказаної квартири та реєстрації права власності на неї, щодо цього об`єкта нерухомого майна діяв режим спільної сумісної власності подружжя.

При цьому суд категорично відноситься до заперечень відповідача та її представника від відступлення рівності часток подружжя, оскільки такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

При цьому судом враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18, відповідно до якої якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Підсумовуючи усе вищенаведене, встановивши, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана сторонами за час шлюбу, суд приходить до висновку, що наявні підстави для поділу цього майна як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому суд не вбачає підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дитини з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено.

Перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що в даному випадку обставини, що мають істотне значення для відступлення від засади рівності часток подружжя, відсутні.

Зокрема, суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що позивач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання сина, оскільки доказів на підтвердження такої обставини нею суду не надано.

Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поділу квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя, шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Таким чином, виходячи зі змісту та обсягу позовних вимог, позовні вимоги ОСОБА_1 у підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 23, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП номер НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП номер НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 613, 95 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , поштова адреса: АДРЕСА_4 РНОКПП номер: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації і проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП номер: НОМЕР_2 .

Суддя Тетяна ДУБАС