РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/4465/23

Провадження № 22-ц/4815/1033/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 березня 2024 року (ухвалене у складі судді Ведяніної Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання на час навчання, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, що продовжують навчання.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач є їхнім рідним батьком.

На даний час, після досягнення повноліття, вони проживають з матір"ю.

Позивачі не одружені та не працюють, так як навчаються на денній формі у Вищому професійному училищі №22 з 01.09.2023 року по 30.06.2025 року.

Потребують матеріальної підтримки, оскільки знаходяться не на повному державному утриманні.

Просили стягнути з ОСОБА_3 аліменти на своє утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час їх навчання на денній формі у ВПУ № НОМЕР_1 , без врахування часу канікул, починаючи з 18 жовтня 2023 року і до закінчення навчання, тобто по 30 червня 2025 року.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 18 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю за їх безпідставністю.

Рішення суду обґрунтовано тим, що вимоги позивачів щодо необхідності надання їм матеріальної допомоги з боку батька обгрунтовуються виключно фактом їх навчання, останні не вказують, які саме витрати несуть у зв`язку із цим.

Крім цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 навчаються на денній формі навчання у м.Сарни, тобто, у населеному пункті, в якому постійно проживають.

Таким чином, позивачами не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин, що вони несуть певні витрати, пов`язані із навчанням (такі як оплата за навчання, витрати на проїзд до навчального закладу, оплата за проживання і т.і.).

Обставини, які є підставою позову, позивачами не доведені, крім цього, між сторонами відсутній спір про матеріальне забезпечення повнолітніх дітей батьком на час їх навчання, оскільки останній цих обставин не заперечує та визнає.

Не погоджуючись із даним рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначають, що потребують матеріальної підтримки, оскільки знаходяться не на повному державному утриманні.

Для навчання їм необхідно купувати підручники, навчальну літературу, канцелярію, готувати велику кількість друкованих матеріалів та копій для виконання домашніх завдань та проєктів.

Також несуть витрати, пов`язані харчуванням, купівлею необхідного сезонного одягу, які покладені тільки на їхню матір.

Відсутність матеріального утримання, у зв`язку з досягненням ними повноліття, ставить їх в скрутне матеріальне становище, оскільки вони не можуть працювати, так як навчаються на денній формі навчання.

Крім того, подання заяви про визнання позову не свідчить про відсутність спору між сторонами на момент пред`явлення позову.

Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 23 листопада 2004 року та серії НОМЕР_3 від 23 листопада 2004 року.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2006 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 17 січня 2006 року і до повноліття дітей.

Отже, на даний час стягнення аліментів на утримання позивачів припинено, оскільки вони досягли повноліття, однак, не досягли 23 річного віку.

Згідно витягу № 4210 від 02 жовтня 2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданого Центром з надання адміністративних послуг Сарненської міської ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_4 .

Із довідок №1230 та 1231 від 29 вересня 2023 року, які видані за підписом директора ВПУ №22 м.Сарни, вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 навчаються у ВПУ-22 м.Сарни з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2025 року на денній формі навчання та знаходяться не на повному державному утриманні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин, що вони несуть певні витрати, пов`язані із навчанням, такі як оплата за навчання, витрати на проїзд до навчального закладу, оплата за проживання і т.і.

Крім цього, між сторонами відсутній спір про матеріальне забезпечення повнолітніх дітей батьком на час їх навчання, оскільки останній цих обставин не заперечує та визнає.

Проте колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 СК України).

Статтею 199 СК України встановлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Із матеріалів справи вбачається, що повнолітні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не працюють, оскільки навчаються на денній формі навчання, що позбавляє їх можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, знаходяться не на повному державному утриманні, у зв`язку з чим є такими, що потребують матеріальної допомоги.

Також у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження припинення навчання у зв`язку із відрахуванням чи його закінченням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Щодо покликання суду першої інстанції на те, що між сторонами відсутній спір про матеріальне забезпечення повнолітніх дітей батьком на час їх навчання, оскільки останній цих обставин не заперечує та визнає, варто зазначити наступне.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд із цим за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/47/18 (провадження № 61-2018св19).

Апеляційний суд вважає, що визнання позовних вимог відповідачем та відсутність заперечень з його боку відповідача щодо них, не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 182, 185, 199-201 СК України, ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 березня 2024 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання на час навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Сарненським РВУ МВС України в Рівненській області 11.10.1995 року) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_8 , РНОКПП НОМЕР_9 ) аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час їх навчання, починаючи з 18 жовтня 2023 року і по 30 червня 2025 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.