Справа № 473/5159/23
РІШЕННЯ

іменем України

"17" січня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини

встановив

в вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі заочного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Проте після винесення вищевказаного рішення суду у позивача змінився сімейний стан, оскільки він 04 вересня 2020 року уклав шлюб із ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 .

В зв`язку з чим, позивач просив зменшити визначений судом розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки його заробітку (доходу).

Ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

08 листопада 2023 року від представника відповідача адвоката Вуїв О.В. надійшов відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що позивачем не доведено значного погіршення матеріального стану. Разом з тим, сама по собі наявність на утриманні позивача іншої малолітньої дитини не свідчить про погіршення його матеріального стану.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Вуїв О.В. надійшла заява, про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечують.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони мають дитину доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі заочного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області №473/497/17 від 29 березня 2017 року з позивача на користь відповідачки на утримання доньки щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

04 вересня 2020 року позивач зареєстрував шлюб зі ОСОБА_4 та у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 02 грудня 2020 року.)

Відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області №473/4619/23 від 13 жовтня 2023 року з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. І цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України).

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Водночас, враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст. 81,78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , з матір`ю якого позивач зареєстрував шлюб 04 вересня 2020 року. В матеріалах справи відсутні відомості, що батьки дитини проживають однією сім`єю.

Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2023 року, ухваленого по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку. Вказана справа була розглянута за відсутності сторін. При цьому, ОСОБА_1 було подано заяву, в якій останній позовні вимоги ОСОБА_4 визнав у повному обсязі. Тобто, позивач, будучи обізнаним щодо свого обов`язку надавати утримання доньці від попереднього шлюбу, визнав свою можливість також сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , в розмірі, визначеному ОСОБА_4 .

При цьому, аналіз наявних у справі доказів не свідчить про те, що матеріальний стан позивача станом на час звернення з даним позовом погіршився.

Разом з тим, оцінюючи доводи та вимоги позивача, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання коштів, необхідних для життєдіяльності дитини, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримуються обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Положеннями ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Таким чином, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його матеріального стану, а наявність зазначених у позовній заяві обставин не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 180 184, 185, 192 СК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215,258-265 ЦПК України, суд

ухвалив

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.М. Ротар