Номер провадження: 22-ц/813/2854/24
Справа № 523/1381/19
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

21.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Стахової Н.В. (суддя - доповідач), Комлевої О.С., Кострицького В.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договорів недійсними,

встановив:

27 серпня 2020 року Суворовський районний суд м. Одеси постановив у зазначеній справі заочне рішення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року замінено відповідача АТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року апеляційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року залишена без руху з підстав несплати у встановленому законом розмірі судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2022 рокуапеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договорів недійсними визнано неподаною та повернуто скаржнику.

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 20 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку повторно звернулося з апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку ст. 355 ЦПК України.

Проте, зі змісту апеляційної скарги та матеріалів справи вбачається, що ця скарга подана понад встановлені процесуальні строки.

Водночас, у апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення, в обґрунтування клопотання зазначено, що про наявність ухвал Одеського апеляційного суду представнику скаржника стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи у жовтні 2023 року.

Однак наведенні скаржником обставини не свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених уч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3ст. 354 ЦПК України).

В апеляційній скарзі має бути зазначено дату отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується (п. 8 ч. 2 ст. 356 ЦПК України).

Згідно п. 4 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності).

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року замінено відповідача АТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року, 08.11.2022 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року апеляційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року залишена без руху з підстав несплати у встановленому законом розмірі судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договорів недійсними визнано неподаною та повернуто скаржнику.

З апеляційною скаргою вдруге на це ж саме рішення ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулося 20 жовтня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та справа «Трух проти України», заява N 50966/99, рішення від 14 жовтня 2003 року).

Усталеною є практика Верховного Суду, що сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу. Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень.

У постанові від 21 грудня 2023 року (справа № 522/21127/19), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Вказаний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

З матеріалів справи слідує, що вперше ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції 08.11.2022 року, тобто, з дотриманням встановленого процесуального строку. Повернення цієї апеляційної скарги було зумовлене невиконанням станом на 27 грудня 2022 року вимог ухвали апеляційного суду від 12 грудня 2022 року.

Копія ухвали Одеського апеляційного суду від 27.12.2022 року, якою апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року визнано неподаною та повернуто скаржнику направлена ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на електронну адресу, яка вказана скаржником в апеляційній скарзі, як адреса для листування - ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлена до електронної скриньки 13.01.2023 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (т. 1 а.с.81).

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 28 квітня 2023 року у справі № 904/272/22, в умовах воєнного стану надсилання судових рішень на електронну пошту, яка зазначена учасником процесу в поданих ним документах як власна електронна адреса, є доцільним і спрямованим на досягнення мети, яка полягає у повідомленні учасника процесу про ухвалене судове рішення (пункт 6.8).

Суд також виходить з того, що з 05 жовтня 2021 року почали офіційно функціонувати три підсистеми (модулі) ЄСІТС «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку. З початком функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС відповідно до п. 6 ст. 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Крім цього Суд ураховує, що в умовах воєнного стану надсилання судових рішень на електронну пошту, яка зазначена учасником процесу в поданих ним документах як власна електронна адреса, є доцільним і спрямованим на досягнення мети, яка полягає у повідомленні учасника процесу про ухвалене судове рішення.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 727/474/16-ц (провадження № 61-8157св22), від 26 квітня 2023 року у справі № 127/32270/21 (провадження № 61-12567св22), від 08 червня 2023 року у справі № 237/2273/14-ц (провадження № 61-522св23), від 21 червня 2023 року у справі № 757/30282/20 (провадження № 61-4550св23), від 19 липня 2023 року у справі № 947/7430/20 (провадження № 61-13210св22), Верховний Суд наголошує, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку скаржника є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення апеляційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Верховний Суд в ухвалі від 05 вересня 2023 року у справі №420/16602/22 зауважив, що право на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення апеляційної скарги не зупиняє та не перериває строк на апеляційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд вказав, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано.

З урахуванням наведеного, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», звертаючись 20 жовтня 2023 року із апеляційною скаргою повторно на те ж саме рішення суду, не надав доказів поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відкриття апеляційного провадження поза межами встановленого законодавством строку для апеляційного оскарження є неприйнятним та порушує принцип юридичної визначеності, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що підтверджено рішенням Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2022 року у справі «Завалій та інші проти України».

Відповідно до ч. ч. 3, 4ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху з наданням особі, яка подала апеляційну скаргу, строку для усунення недоліків, а саме: для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, у якій слід зазначити поважні причини для поновлення такого строку та надати докази на їх підтвердження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.185, 356, 357 ЦПК України,

ухвалив:

Причини пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року, зазначені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», визнати неповажними, відмовити в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2020 року залишити без руху, про що повідомити скаржника та надати строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, зазначивши поважні причини для поновлення такого строку та надавши докази на їх підтвердження, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У випадку невиконання вимог ухвали, особі, яка подала апеляційну скаргу, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.В. Стахова

О.С. Комлева

В.В. Кострицький