Справа № 579/533/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Кролевецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Придатка В.М. при секретарі Клишковій Ю.В., з участю заявника боржника ОСОБА_1 , стягувача ОСОБА_2 розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до Кролевецького районного суду Сумської області з заявою, у якій просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ, виданий Кролевецьким районним судом Сумської області 18 березня 2024 року по справі № 579/533/24 за яким з нього на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13 березня 2024 року та в дохід держави судовий збір в розмірі 302,8 грн., а також заборонити органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям приймати виконавчий документ - судовий наказ, виданий Кролевецьким районним судом Сумської області 18 березня 2024 року по справі № 579/533/24, до виконання. Заява обгрунтована тим, що стягувачем введено суд в оману, дитина сторін ОСОБА_4 проживає фактично, зареєстрована і знаходиться на утриманні заявника та його батьків, тоді як поданий стягувачем документ з військової частини не є належним доказом про перебування на утриманні та про місце проживання дитини.

До заяви додано довідку ЦНАП Кролевецької міської ради про склад сім`ї №32032 від 25.03.2024 року, за змістом якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_1 , довідка з опорного закладу «Кролевецький ліцей №3», а також засвідчений підписами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і секретаря міської ради Козинець С.М. акт про фактичне місце проживання ОСОБА_3 , з яких вбачається, що дитина дійсно зареєстрована та фактично проживає за однією адресою із батьком заявником ОСОБА_1 .

В судовому засіданні заявник заяву підтримав, суду пояснив, що після розірвання шлюбу дитина проживає із ним та його батьками (приблизно половину часу); оскільки він на даний час військовослужбовець ЗСУ, фактично опікується дитиною його мати; ним кошти на забезпечення потреб доньки надавалися щоразу, коли виникала потреба.

В судовому засіданні стягувач ОСОБА_2 заперечувала проти заявленої вимоги і просила відмовити у визнанні судового наказу таким, що не підлягає до стягнення. Пояснила, що насправді дитина проживає із нею, але оскільки вона також є військовослужбовцем, то на час відсутності залишає дочку з батьками заявника. Пояснила, що винаймає квартиру у м.Кролевець через дану ситуацію, а проживати у м.Глухів за місцем своєї реєстрації у власних батьків не має можливості через обстріли Глухівської громади. Крім того, дитина навчається у м.Кролевець, оскільки стягувач вважає, що доньці потрібно очне навчання у школі, а не дистанційне, яким воно є у прикордонній громаді. Заявник грошові кошти дійсно надавав, але нерегулярно і у значно менших сумах, ніж потрібно дитині. Стягувач особисто придбавала дитині необхідний одяг, ласощі, а на даний час вона ще вимушена допомагати старшому сину від першого шлюбу, тому вважає, що доцільніше буде стягнути аліменти офіційно, щоб не доводилося просити у заявника кошти.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внески виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що судовим наказом, виданим Кролевецьким районним судом Сумської області 18 березня 2024 року по справі № 579/533/24 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13 березня 2024 року та в дохід держави судовий збір в розмірі 302,8 грн.

До заяви про видачу судового наказу ОСОБА_2 на підтвердження місця проживання дитини і її перебування на утриманні ОСОБА_2 надано довідку в/ч НОМЕР_1 від 13.03.2024 року №338, інших документів на підтвердження вказаної обставини не надавалося.

Згідно довідки ЦНАП Кролевецької міської ради про склад сім`ї №32032 від 25.03.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_1 .

Згідно акту про фактичне місце проживання ОСОБА_3 , засвідченого підписами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і секретаря міської ради ОСОБА_8 вбачається, що дитина дійсно зареєстрована та фактично проживає за однією адресою із батьком заявником ОСОБА_1 .

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність факту постійного проживання дитини разом з ОСОБА_2 . Вбачається також, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 , однак між сторонами має місце спір щодо місця проживання та утримання дитини.

При цьому, судом з`ясовано, що питання про визначення місця проживання дитини сторін ні уповноваженим органом опіки та піклування, ні судом, станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу, не вирішувалось, проте, з огляду на встановлені судом обставини, вбачається спір про право.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заявником в даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відсутні будь-які нововиявлені обставини, а наявні свідчать про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд також бере до увагу, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Однак, за обставинами даної справи між сторонами вбачається наявність спору щодо місця проживання дитини, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , що в свою чергу при відсутності рішення суду про визначення місця проживання дитини та наявність протиріч між батьками з вказаного питання, свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

А тому, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню повністю судовий наказ від 18 березня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.

Керуючись ст. ст.259,160,173,432 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ, виданий Кролевецьким районним судом Сумської області 18 березня 2024 року по справі № 579/533/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13 березня 2024 року, а на користь держави судовий збір у розмірі 302,80 грн.

Заборонити органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям приймати виконавчий документ - судовий наказ, виданий Кролевецьким районним судом Сумської області 18 березня 2024 року по справі № 579/533/24, до виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 04.04.2024.

СуддяВ. М. Придатко