ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/665/24 Справа № 237/1757/22 Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С.М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №237/1757/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості по аліментам та пені за несвоєчасну сплату аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Окорський Віталій Васильович,

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 06 липня 2023 року,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 08 липня 2021 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання ОСОБА_2 на період навчання в розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи з 10 грудня 2019 року і до часу закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років.

Згідно копії довідки Запорізького національного університету від 12 вересня 2019 року відповідач навчалась на факультеті менеджменту за спеціальністю підприємництво та комерційна логістика/бакалавр з денною контрактною формою навчання. За клопотанням ОСОБА_1 донька переведена на бюджетну форму навчання, що відбулось в період розгляду справи про стягнення аліментів на період навчання Донецьким апеляційним судом, що підтверджується довідкою, виданою факультетом менеджменту Запорізького національного університету від 01 вересня 2021 року. Позивач вважає, що навчання відповідача ОСОБА_2 за бюджетною формою навчання є підставою для припинення стягнення аліментів на її утримання в період навчання та до досягнення донькою 23 віку, адже навчання та проживання в гуртожитку стало безкоштовним. Наголошує на тому, що на теперішній час аліменти на навчання повнолітньої доньки, що продовжує навчання стягуються з нього безпідставно, без наявності підтвердження відповідачем доказів витрат на навчальний процес.

Також позивач вказує на те, що має заборгованість зі сплати аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача, яка станом на 01 лютого 2022 року становить 53 354,84 гривень. На теперішній час з позивача, розмір пенсії якого становить 5 571,17 гривень, стягується щомісячно платіж з аліментів та заборгованості з їх сплати, в розмірі 2 785,59 гривень. Оскільки процес стягнення аліментних платежів триває лише два місяці, а сукупний розмір заборгованості з аліментів згідно розрахунку заборгованості Мар?іїнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області становить 53 354,84 гривень, позивач й надалі отримуватиме пенсію за винятком зазначених вище відрахувань в розмірі 2 785,58 гривень, що фактично ставить його в скрутне матеріальне становище, враховуючи відсутність інших джерел до існування.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд припинити стягнення та скасувати виконавчий лист, який видано Мар?їнським районним судом Донецької області на підставі рішення № 237/6539/19 від 08 липня 2021 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 01 серпня 2021 року до часу закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Зобов`язати Мар?іїнський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) перерахувати заборгованість по сплаті аліментів та пеню, яка підлягає сплаті ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 10 грудня 2019 року до часу закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

У грудні 2022 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву, разом із клопотанням про поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви, у якій вона просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по аліментам з грудня 2019 по грудень 2022 року в розмірі 54 492, 62 гривень та суму судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 06 липня 2023 року, в якому виправлено описку ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 липня 2023 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за несвоєчасну сплату аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Окорський В.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до неправильного висновку про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за неодноразовими клопотаннями ОСОБА_1 його донька ОСОБА_2 була переведена на бюджетну форму навчання, що, на переконання позивача, звільняє його від сплати аліментів на утримання доньки на період навчання в розмірі 2 000 гривень. Вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано неспроможність ОСОБА_1 сплачувати на користь позивача аліменти на навчання у вище вказаному розмірі, оскільки його дохід становить 5 571, 17 гривень з якого щомісячно стягується платіж з аліментів та заборгованості з їх сплаті в розмірі 2 785,59 гривень. Крім того наголошує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження витрат саме на навчальний процес.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники судового розгляду не з`явилися, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Окорський В.В., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що, відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у справі №237/6539/19, номер провадження 22-ц/804/2393/21, залишене без змін рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 08 липня 2021 року, яким з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання ОСОБА_2 на період навчання в розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи з 10 грудня 2019 року і до часу закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років.

Відповідно до посвідчення УБД від 16 листопада 2015 року, довідки про доходи пенсіонера від 16 лютого 2021 року та від 05 серпня 2022 року ОСОБА_1 є пенсіонером ДСНС України, отримує пенсію у розмірі 5 571, 17 гривень щомісячно.

Відповідно договору № 972/19-БД, укладеного між Запорізьким національним університетом та матір`ю ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 навчається на факультеті менеджменту Запорізького національного університету, денної форми навчання, за контрактом.

ОСОБА_2 переведена на бюджетну форму навчання, що підтверджується довідкою,виданою факультетом менеджменту Запорізького національного університету від 01 вересня 2021 року.

Згідно копії довідки Запорізького національного університету від 03 червня 2021 року вартість проживання відповідача ОСОБА_2 в гуртожитку № НОМЕР_1 Запорізького національного університету (м.Запоріжжя, вул. Трегубенко, 19) з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2020 року склала 5 200 грн, з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2021 року, із врахуванням перерахунку за фактичними витратами, становила 5 056,20 грн.

Відповідно довідки про доходи відповідача ОСОБА_2 , вона отримує соціальну стипендію в розмірі 1 386, 50 гривень щомісячно, сума доходів з січня 2022 рік по жовтень 2022 рік складає 12 766, 42 гривень.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 , як на підставу припинення стягнення аліментів, послався на те, що переведення відповідача на бюджетну форму навчання є підставою для припинення стягнення аліментів на її утримання в період навчання та до досягнення донькою 23 віку. Крім того позивач посилався на те, що стягнення з нього заборгованості по аліментам та самих аліментів в розмірі 2 000 гривень фактично ставить його в скрутне матеріальне становище, враховуючи відсутність інших, окрім пенсії, джерел до існування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі, яка є дочкою ОСОБА_1 , на день звернення до суду не досягла 23 років, є незаміжньою, продовжує навчання на денній формі, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, проїзд до місця навчання, їжу, одяг, придбання підручників, та елементарних засобів гігієни, тому, суд вважає що потреби позивача в матеріальній допомозі з боку батька ще залишені, не зважаючи на отримання нею соціальної стипендії.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

За своєю правовою природою аліменти, що стягуються за рішенням суду, мають регулярний щомісячний характер.

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У статті 6 СК України законодавець визначив, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Донька сторін досягла повноліття. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання передбачено ст.199 СК України.

Тобто, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу).

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст. 199 СК України законодавець чітко визначив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, тобто на весь період навчання, який охоплює період з вступу до закінчення чи відрахування з навчання.

Відповідно ч. 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Встановлено, що відповідач по справі, яка є дочкою ОСОБА_1 , на час розгляду справи судом першої інстанції не досягла 23 років, є незаміжньою та продовжує навчання, що позбавляє останню можливості працевлаштування та одержання певного доходу, у зв`язку з чим вона потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, придбання їжі, одягу, підручників, та елементарних засобів гігієни.

На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що потреби позивача в матеріальній допомозі з боку батька ще залишені, не зважаючи на отримання нею соціальної стипендії.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 наразі є здобувачем вищої освіти І курсу освітнього рівня магістр Інженерного навчально-наукового інституту ім. Ю.М. Потебні ЗНУ спеціальності теплоенергетика освітньої програми теплоенергетика денної форми здобуття освіти Запорізького національного університету з терміном навчання з 11 вересня 2023 року по 31 грудня 2024 року, що підтверджується відповідною довідкою Запорізького національного університету.

Крім того, з наданої відповідачем копії Договору № 999/23-МД про навчання між Запорізьким національним університетом та фізичною (юридичною) особою від 11 вересня 2023 року слідує, що плата за навчання ОСОБА_2 становить 15 980 гривень за період 2023-2024 роки, та 7 990 гриевнь за 2024-2025 роки. (а.с.39 зворот)

Наведені вище обставини підтверджують висновки суду першої інстанції про те, що потреби позивача в матеріальній допомозі з боку батька ще залишені та спростовують доводи апеляції скарги позивача про те, що ОСОБА_2 була переведена на бюджетну форму навчання, що, на переконання позивача, звільняє його від сплати аліментів на утримання доньки на період навчання в розмірі 2 000 гривень.

Колегією суддів апеляційного суду не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано неспроможність ОСОБА_1 сплачувати на користь позивача аліменти на навчання у вище вказаному розмірі, оскільки його дохід становить 5 571,17 гривень, з якого щомісячно стягується платіж з аліментів та заборгованості з їх сплаті в розмірі 2 785,59 гривень, оскільки наявність у позивача заборгованості по сплаті аліментів не може бути належною правовою підставою для припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання, яка потребує такої допомоги, не має самостійного заробітку у зв`язку з потребою здобуття вищої освіти.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що, враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища або зміна сімейного стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження витрат саме на навчальний процес не є належною правовою підставою для припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання, оскільки відповідач по справі продовжує навчання, що позбавляє останню можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, тому вона потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників.

Крім того, як зазначено вище, ОСОБА_2 наразі є здобувачем вищої освіти першого курсу освітнього рівня магістр Інженерного навчально-наукового інституту ім. Ю.М. Потебні ЗНУ спеціальності теплоенергетика освітньої програми теплоенергетика денної форми здобуття освіти Запорізького національного університету з терміном навчання з 11 вересня 2023 року по 31 грудня 2024 року та із наданої відповідачем копії Договору № 999/23-МД про навчання між Запорізьким національним університетом та фізичною (юридичною) особою від 11 вересня 2023 року слідує, що плата за навчання ОСОБА_2 становить 15 980 гривень за період 2023-2024 роки, та 7 990 гривень за 2024-2025 роки, що свідчить про доведеність відповідачем необхідності несення нею витрат саме на навчальний процес. (а.с.39 зворот)

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Окорський Віталій Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 06 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста