провадження № 2/753/3219/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Лузовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, як представника органу опіки й піклування, у інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, суд -

ВСТАНОВИВ:

Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, як представник органу опіки й піклування, у інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у серпні 2023 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов мотивовано тим, що відповідно до Наказів від 03.08.2023 року №№ 216, 217 на обліку у Службі у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації знаходяться діти, які перебувають у складних життєвих обставинах, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Діти з матір`ю ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягів із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька дітей внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері).

Реєстрація місця проживання ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня.

03.08.2023 року о 9.00 год. надійшло повідомлення від начальника сектору ювенальної превенції Дарницького УП ГУНП у м.Києві про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають малолітні діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , яка постійно зловживає спиртними напоями та неналежно виконує батьківські обов`язки.

Під час спільного виїзду спеціалістів служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації разом із представниками поліції було встановлено, що за вищевказаною адресою перебуває малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір?ю ОСОБА_3 , від якої відчувався запах спиртних напоїв, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вдома не було.

У помешканні, де проживає ОСОБА_4 зі своїми дітьми умови для проживання дітей не створені, речі брудні, розкидані по кімнатах, на підлозі порожні скляні та пластикові пляшки, присутні таргани, постільна білизна на дивані відсутня, дитяче ліжко, де спить ОСОБА_5 , зламане, у віконній рамі відсутнє скло, продукти харчування відсутні, посуд в раковині брудний, в помешканні багато комах, присутній неприємний запах.

На час відвідування дитина ОСОБА_6 був без одягу та мав занедбаний вигляд, по всьому тілу дитини були наявні висипи, маленькі ранки та садна.

Мати дітей ОСОБА_4 була у стані алкогольного спяніння та за зовнішніми ознаками мала вигляд людини, яка систематично зловживає спиртними напоями. Зі слів останньої, вона не працює та соціальних виплат на дітей не отримує.

Спеціалістами служби, того ж дня, 03.08.2023 року складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, яким зафіксовано відсутність належного догляду за дитиною ОСОБА_7 , що є загрозою для життя та здоров?я дитини, у зв?язку із чим, для обстеження його стану здоров?я, спеціалістами служби було викликано бригаду екстреної медичної допомоги та невідкладно направлено до комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня Nє 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КНП «КМКЛ Nє2»).

На підставі п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2002 Nє 866 та частиною другою статті 170 СК України, Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією видано Розпорядження від 04.08.2023 No 465 «Про негайне відібрання дітей» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

04.08.2023 ОСОБА_4 у стані алкогольного сп?яніння, привела малолітнього ОСОБА_1 до служби. Дитина мала занедбаний вигляд, після чого спеціалістами служби, у присутності матері, було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, яким встановлено, що належний догляд за дитиною відсутній, що є загрозою для її життя та здоров?я.

На підставі Розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації «Про негайне відібрання дітей» від 04.08.2023 № 465 спеціалістами служби було викликано представників сектору ювенальної превенції Дарницького Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та бригаду екстреної медичної допомоги для невідкладного направлення ОСОБА_1 до КНП «КМКЛ Nє2» для обстеження стану його здоров`я.

Оскільки малолітні діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на сьогодні знаходяться на повному державному забезпеченні, службою направлено лист до управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 07.08.2023 № 101/46-3210 щодо призупинення відповідних соціальних виплат К. Дорожинській на її малолітніх дітей, у разі їх отримання.

Позивач вважає, що матір дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідомо ухиляється від виконання батьківських обов?язків, оскільки вищенаведена аморальна та неприйнятна поведінка матері, занедбаний стан її дітей та неналежні умови проживання дітей прямо вказують на те, що останньою не вживаються навіть спроби щодо виправлення свого способу життя на краще, що свідчить про неналежне виконання нею батьківських обов?язків, та є підставою для позбавлення її батьківських прав.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_10 , діюча на підставі довіреності від 04.01.2024р., ОСОБА_11 , діюча на підставі довіреності від 04.01.2024р., позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити.

ВідповідачкаОСОБА_3 та її представник ОСОБА_12 , діюча на підставі ордара адвоката про надання правової допомоги від 05.09.2023 року, в судовому засіданні позовні вимоги уцілому не визнали, зважаючи на їх необґрунтованість й просили відмовити у їх задоволенні. Вказують, що відповідачка самостійно, й у міру своїх можливостей, достойно виховує двох малолітніх дітей, соціальну допомогу на них ніколи не отримувала. Дбала та дбає про них на належному рівні. Наразі вона виправилась, алкогольні напої не вживає, працевлаштувалась, зробила у помешканні ремонт, з часу відібранні дітей відвідує їх щодня, бажає їх повернення в родину, просить суд не позбавляти її батьківських прав.

Відповідачем надано відзив на позов від 03.10.2023 року, доводи якого зводяться до вказаних підстав для відмови у позові. Вважаючи, що підстав для позбавлення її батьківськх прав немає з огляду на її виправлення.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготочсим судовим засіданням.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Вислухавшя пояснення представників позивача, відповідачку, її представника, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням Висновку органу опіки й піклування № 101/42-8 від 02.01.2024 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолдітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відові у їх задоволенні із наступних підстав.

Судом встановлено, що малолітні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дітьми ОСОБА_3 (а.с. 10, 11).

Згідно витягів із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька дітей внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері).

Діти не мають зареєстрованого місця проживання, мешкають разом із матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

03.08.2023 року о 9.00 год. до Служби у справа дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації надійшло повідомлення від начальника сектору ювенальної превенції Дарницького УП ГУНП у м.Києві про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають малолітні діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , яка постійно зловживає спиртними напоями та неналежно виконує батьківські обов`язки.

Відповідно до Наказів від 03.08.2023 року №№ 216, 217 на обліку у Службі у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації знаходяться діти, які перебувають у складних життєвих обставинах, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Діти з матір`ю ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2002 Nє 866 та частиною другою статті 170 СК України, Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження від 04.08.2023 No 465 «Про негайне відібрання дітей» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

На сьогодні малолітній ОСОБА_2 , 2021 р.н. перебуває в Київському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей служби у правах дітей виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), а ОСОБА_1 , 2016р.н., в центрі реабілітації дітей у Дарницькому районі благодійної організації Фонд «Асперн».

Відповідно до Висновку органу опіки й піклування № 101/42-8 від 02.01.2024 року вказаний колегіальний орган вказав про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолдітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на те, що ОСОБА_3 змінила свій спосіб життя на краще, а саме в помешканні за місцем проживання зроблено косметичний ремонт, санітарно-гігієнічний стан помешкання задолільний, офіційно працевлаштована до компанії з експрес доставки «Нова пошта», не зловживає алкоголем, належно виконує батьківській обов`язки, постійно відвідує дітей та проводить з ними час в закладах за місцем їх тимчасового перебування, постійно спілкується з представнитками закладів та сліжбою щодо виховання дітей.

Відповідачка вказує, що вона бажає та здатна забезпечувати дітей.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідачка є працезданою особою, працевлаштована. Соціальної допомоги від держави на утримання дітей не отримувала, матеріально забезпечувала дітей за власні кошти.

Так, частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У даній справі суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, він є обґрунтованим та в інтересах дітей.

Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позивач вважає, що відповідачка має бути позбавлена батьківських прав відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, тобто як матір, яка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Та як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач змінила свій спосіб життя на краще, а саме в помешканні за місцем проживання зроблено косметичний ремонт, санітарно-гігієнічний стан помешкання задолільний, офіційно працевлаштована до компанії з експрес доставки «Нова пошта», не зловживає алкоголем, належно виконує батьківській обов`язки, постійно відвідує дітей та проводить з ними час в закладах за місцем їх тимчасового перебування, постійно спілкується з представнитками закладів та службою щодо виховання дітей, й із уроахуванням Висновку органу опіки й піклування № 101/42-8 від 02.01.2024 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолдітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підстав для її позбавлення батьківських прав немає.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач має позитивне ставлення до дітей, проявляє турботу до них, бажає бути матір`ю для них.

Вирішуючи даний спір, суд враховує положення частин восьмої та дев`ятої статті 7 СК України про те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Також, суд враховує положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в тім, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому суд зазначає, що найбільш змістовий підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.

Також Європейський Суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них у порівнянні з іншими.

Отже, із вищевикладеного, суд робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При розгляді спору суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, її віку, враховуючи при цьому сталі соціальні/родинні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас, зважаючи на особу відповідачки, її винну поведінку, вважає за необхідне відповідно до правила п.15 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на винятковий випадок за доведеної винної поведінки з урахуванням характеру такої поведінки, особи матері, а також інших обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до п.15 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) віднести на користь держави.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 58, 150, 164, 165, 166, 180 СК України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 263, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, як представника органу опіки й піклування, у інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

СУДДЯ: