Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючої судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Запоріжжі справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа - військова частина НОМЕР_1 , Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті військовослужбовця на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2024 до Орджонікідзевського районного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа - військова частина НОМЕР_1 , Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті військовослужбовця на тимчасово окупованій території України.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 північніше села Приютне у Малинівській сільській територіальній громаді Пологівського району Запорізької області громадянина України загинув солдат ОСОБА_3 у віці 29 років, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який загинув під час проходження військової служби та безпосередньої участі у бойових діях, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України під час дії воєнного стану. Тіло ОСОБА_3 не було евакуйовано через інтенсивні обстріли та бойові дії.

Але одержати лікарське свідоцтво про смерть та провести на його підставі державну реєстрацію смерті Особи у Заявника немає об`єктивної можливості через те, що місце смерті Особи, як вказано вище, є тимчасово окупованою територією України, де органи влади України, так само як і заклади охорони здоров`я або судово-медичні установи, не здійснюють свої повноваження. Також немає доступу до тіла Особи, а тому його дослідження патологоанатомом не могло бути проведено.

Заявник просить суд встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 північніше села Приютне у Малинівській сільській територіальній громаді Пологівського району Запорізької області громадянина України ОСОБА_3 у віці 29 років, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який загинув під час проходження військової служби та безпосередньої участі у бойових діях, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України під час дії воєнного стану

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Заявник та його представник до суду не з`явились, просили здійснити розгляд заяви здійснити без участі заявника та представника заявника на підставі доказів, наданих разом із заявою.

Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, яка міститься в матеріалах справи.

25.02.2022 ОСОБА_3 призвано для проходження військової служби за призовом під час мобілізації та згодом призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до копії Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 № 30, солдата ОСОБА_3 вважати таким, що приступив до виконання обов`язків на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, шпк`солдат» з 25.02.2022 року

Згідно з копією Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2022 № 55, солдата ОСОБА_3 вважати таким, що приступив до виконання обов`язків на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, шпк «солдат» з 01.05. 2022 року

Згідно з копією Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2022 № 206, стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, солдата ОСОБА_3 вважати таким, що вибув: зник безвісті з 24.07.2023 року знято з котлового забезпечення.

За результатами службового розслідування, що висвітлено в копії Акту службового розслідування від 22.09.2024, стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти солдата ОСОБА_3 вважати таким, що зник безвісти під час захисту Батьківщини та територіальної цілісності України безпосередньої участі у бойових діях та пов`язано із несенням військової служби в районі ведення бойових дій та веденням бойових дій з боку окупаційних військ російської федерації. Інформація про місце знаходження якого наразі невідомо, а також відсутні достовірні відомості щодо підтвердження загибелі, або знаходження у полоні даного військовослужбовця.

Витягом із наказу №311 від 24.07.2023 підтверджується призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісти 24.07.2023 солдата ОСОБА_4 .

Копією доповіді оперативного чергового №2444 від 24.07.2023 про зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 стало відомо, 24.07.2023 року о 14 год. 30 хв. від старшого позиції надійшла доповідь про факт зникнення безвісти стрілеця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 . Попередньо встановлено, що о 14 год. 10 хв. 24.07.2023 солдат ОСОБА_3 , виконуючи бойові завдання військової частини НОМЕР_1 по обороні позиції ВП "БАЛУ", зник безвісти під час мінометного обстрілу з напрямку н.п. ПРИЮТНЕ. Під час виконання бойового завдання солдат ОСОБА_3 перебував в окопі у засобах бронезахисту. Встановлено, що 24.07.2023 з 13.23 - 14.34 з боку ворожих військ російської федерації відбувався обстріл позиції "БАЛУ", з міномету 60мм -Іброзривів, з АГС-17 - 29 розривів, з напрямку АДРЕСА_1 . В наслідок обстрілу зник безвісти солдат ОСОБА_3 , що підтверджується записом в журналі ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 (вх. №281/ДСК від 27.04.2023).

З доповіді про факт зникнення безвісті військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 попередньо встановлено, що 14 год 10 хв 24.07.2023 року солдат ОСОБА_3 виконуючи бойові завдання по обороні позиції ВП Балу військової частини НОМЕР_1 зник без вісті під час мінометного обстрілу з напрямку Приютне.

З копій письмових пояснень водія 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 та командира взводу 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти старшого лейтенанта ОСОБА_6 , які 24.07.2023 виконували бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 БР№75/ш/ДСК від 23.07.2023 в напрямку н.п.Приютне разом з солдатом ОСОБА_3 стало відомо, що під час щільного мінометного обстрілу приблизно о 14.30 одна з мін потрапила в спостережний пункт, де знаходились солдат ОСОБА_3 і солдат ОСОБА_7 які перебували з особистою зброєю і в засобах захисту, а саме бронежилет та шолом. На оклики молодшого сержанта ОСОБА_5 ніхто не відповів після чого між обстрілами він підбіг до їхнього спостережного пункту і побачив що солдат ОСОБА_3 і солдат ОСОБА_7 лежали без ознак життя, про що одразу доповів командиру старшому лейтенанту ОСОБА_6 . Евакуацію загиблих та їх особисту зброю не можливо було зробити тому, що позиція знаходилась під сильним обстрілом ворожих мінометів та АГС.

Вирішуючи пред`явлені вимоги, судом враховується наступне.

У ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, не містять спеціальної норми права щодо порядку державної реєстрації народження, смерті на тимчасово окупованій території України відповідними органами державної реєстрації актів цивільного стану без рішення суду про встановлення такого факту, що унеможливлює встановлення факту народження, смерті та здійснення державної реєстрації народження, смерті в позасудовому порядку.

Ч. 3-4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за одним місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Відповідно до положень вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Чинне законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено воєнний стан.

Згідно зі ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України, а відповідно до ст. 26 цього Закону, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області» територія Приютненської сільської територіальної громади входить до складу території Малинівської сільської територіальної громади.

На підставі Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (у чинній редакції), Малинівська сільська територіальна громада за винятком: с. Малинівка; с. Ольгівське, с. Охотниче, с. Полтавка, с.Левадне, с.. Новодарівка (з урахуванням територій поза межами населених пунктів у межах територіальної громади) з 04.03.2022 тимчасово окупована Російською Федерацією.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності.

Суд, оцінивши належність та допустимість доказів в їх сукупності приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 оскільки заявником не надано беззаперечних доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть солдата військової частини НОМЕР_1 стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, солдата ОСОБА_3 .

При встановленні факту смерті підлягають з`ясуванню обставини та причина смерті згідно медичного класифікатора. При зазначених заявником обставинах без безспірного підтвердження саме смерті ОСОБА_3 доводи щодо факту смерті вказаної особи засновані на припущеннях. Жодним документом достеменно не підтверджується цей факт смерті, в тому числі й самим заявником.

Натомість службовим розслідуванням констатовано саме зникнення безвісти стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, солдата ОСОБА_3 .

Тобто, військовослужбовця ОСОБА_3 за результатами службового розслідування визнано таким, що пропав безвісти.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» , який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 цього Закону:

особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук;

особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду.

Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків.

Згідно із ч. 2 с. 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України.

Статтями 18, 19 вищевказаного закону передбачений порядок подання заяви і розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Зокрема, заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України.

Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана родичем такої особи, представником військового формування, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, громадським об`єднанням або будь-якою іншою особою, якій стало відомо про зникнення.

Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана Уповноваженим, якщо зазначені в абзаці другому цієї частини особи звернулися до неї з повідомленням про зникнення особи.

У заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зазначається інформація, що може сприяти розшуку такої особи.

У разі отримання інформації про зникнення особи за особливих обставин або заяви про розшук такої особи Національна поліція України зобов`язана інформувати Уповноваженого протягом трьох днів з моменту отримання такої інформації або заяви.

Відомості, зазначені у заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, підлягають внесенню до Реєстру в порядку, передбаченому цим Законом, протягом 24 годин після отримання Уповноваженим від Національної поліції України інформації про зникнення особи за особливих обставин або інформації про отримання заяви про розшук такої особи.

З метою отримання інформації, що може сприяти розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин, Уповноважений надсилає запити на отримання інформації до органів державної влади (зокрема органів, уповноважених на облік та/або розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин), органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб, громадських об`єднань та міжнародних гуманітарних організацій, що можуть володіти необхідною інформацією.

Керівники органів державної влади (зокрема органів, уповноважених на облік та/або розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин), органів місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи, а також керівники громадських об`єднань, до яких надійшов запит Уповноваженого на отримання інформації, зобов`язані повідомити Уповноваженого в письмовій формі про результати розгляду такого запиту в триденний строк з дня його одержання.

Статтею 21 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, що у разі наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, Уповноважений надає висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть цієї особи, та направляє його її родичам.

Достовірною інформацією про смерть особи є результати аналізу і зіставлення інформації про вилучення людських останків, наданої пошуковими групами, посмертної інформації про такі останки, наданої бюро судово-медичної експертизи, інформації про профілі ДНК та результати зіставлення ДНК, надані ДНК-лабораторіями, з інформацією, що відома про особу, зниклу безвісти за особливих обставин. Ця інформація міститься у комплексному звіті про ідентифікацію.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме).

Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Згідно із ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу України у разі смерті фізичної особи члени її сім`ї або інші фізичні особи, уповноважені ними, мають право бути присутніми при дослідженні причин її смерті та ознайомитись із висновками щодо причин смерті, а також право на оскарження цих висновків до суду.

Детальний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом і що за наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, Уповноважений надає висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть цієї особи, та направляє його її родичам, які мають право звернутися до суду із заявою про оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством, а не про встановлення факту смерті особи, що зникла безвісти.

Водночас доказів подання ОСОБА_1 заяви Уповноваженому з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або до органів Національної поліції, про внесення відповідних даних до державного Реєстру, останній суду не надавав, як і не надав відомостей про заходи, які вживалися до розшуку військовослужбовця у передбаченому ст. 19 вказаного Закону порядку.

Висновок Уповноваженого про наявність обставин, що свідчать про смерть військовослужбовця, як це передбачено ст. 21 Закону №2505-VIII від 27.04.2022 року, в матеріалах справи відсутній.

За таких обставин, передбачених законом підстав для встановлення факту смерті військовослужбовця ОСОБА_3 за наявними у справі письмовими доказами суд не має, оскільки, по - перше, останній визнаний уповноваженим органом безвісно відсутнім, по - друге - наявні у матеріалах справи письмові докази не свідчать про припинення розшуку безвісти зниклого, по - третє, відсутній висновок Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин про наявність обставин, що свідчать про смерть військовослужбовця, по -четверте, надані заявником докази в сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_3 24.07.2023, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

Крім того, виходячи зі змісту ст. 43, 46 ЦК України, ст. 305, 306 ЦПК України, суд, вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відповідно до норм ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Надані суду докази можуть вважатись тими самими конкретними обставинами, що дають підстави звернутись до суду із заявою про оголошення особи померлою, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ч. 2 ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України) (постанова ВС від 28.02.2024 справа № 506/358/22 провадження № 61-7094св23; постанова ВС від 13.03.2024 справа № 204/7924/23 провадження № 61-16728св23).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту ( зокрема, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень ст.ст. 43, 46 ЦК України, ст.ст. 305, 306 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що основним критерієм розмежування цивільних справ про оголошення військовослужбовців померлими та встановлення факту їх смерті є доведеність обставини смерті. Оголошення особи померлою засноване на презумпції її можливої смерті і відсутності яких-небудь доказів щодо цього, а встановлення факту смерті - на беззаперечних доказах її смерті (письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; довідки з військкомату або від командира військової частини; заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю).

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи - військовослужбовця ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України під час виконання ним бойового завдання.

При цьому, суд зазначає, що вказане судове рішення не позбавляє ОСОБА_1 права повторно звернутися до суду у порядку окремого провадження із дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин».

Керуючисьст.ст.4,19,89,247,258-259,263-265,268,273,293-294,315, 317-319, 352, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа - військова частина НОМЕР_1 , Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті особи - військовослужбовця на тимчасово окупованій території України відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 13.09.2024 року.

Суддя Ю.В.Апаллонова