ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2861/24 Справа № 203/1869/23 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська віл 07 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2023 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 107006,08 гривень за кредитним договором б/н від 30.03.2006 року станом на 22.02.2023 року. В обґрунтування своїх позовних вимог Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») зазначило, що відповідно до підписаної 30.03.2006 року анкети-заяви № б/н, ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 22.02.2023 року має заборгованість у загальному розмірі 107006,08 грн, яка складається з: 87494,98 грн заборгованість за тілом кредиту; 19511,10 грн заборгованість за простроченими відсотками. Вказані суми АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту станом на 22.02.2023 року, відповідно до кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 30.03.2006 року у розмірі 87494,98 грн (вісімдесят сім тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні 98 копійок). У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме: щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 19511,10 грн, відповідно до кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 30.03.2006 року відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с.104-106).

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині позовних вимог про відмовлення в задоволенні у стягненні відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.108-110).

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.03.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником, якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.58).

До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.59-73).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої відповідачу у період з 09.03.2006 року по 26.12.2022 року кредитний ліміт змінювався та станом на 04.11.2019 року становив 75000,00 грн, а потім зменшувався (а.с.56).

Згідно з наданим розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 30.03.2006 року станом на 22.02.2023 року становить у загальному розмірі 107006,08 грн та складається із: заборгованості за тілом кредиту 87494,98 грн, заборгованості за простроченими відсотками 19511,10 грн (а.с.9-30).

З матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписку за договором по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5. Зазначена виписка є належним та допустимим доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, що відповідачем не спростовано (а.с.31-55).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу несплати відповідачем заборгованості, відповідно до договору № б/н від 30.03.2006 року станом на 22.02.2023 року у загальному розмірі 107006,08 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 87494,98 грн, заборгованості за простроченими відсотками 19511,10 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд 1 інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, недоведеності та безпідставності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ст. 1055 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови договору приєднання розробляються банком АТ КБ «ПриватБанк», тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Аналіз викладених вище норм вказує, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Детально дослідивши зміст наданих суду документів, встановлено, що в заяві позичальника визначена процентна ставка 3 %.

Однак, як вбачається з наданого Банком розрахунку, Банк в односторонньому порядку неодноразово збільшував розмір процентної ставки до 34,80%, 43,20% річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Враховуючи вищевикладене, вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками не можуть бути задоволені.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року в частині, що оскаржується, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: