Справа №345/6402/23
Провадження № 2/345/147/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано- Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на житло,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 1988 року їй із сім`єю у складі ще 4-х осіб (чоловіка та двох дітей) був виданий ордер на отримання житла на квартиру, площею 19 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 (теперішня адреса АДРЕСА_2 ). На підставі цього ордеру із позивачкою, як основним квартиронаймачем, був укладений договір найму житла на вищевказану квартиру з актом передачі квартири в постійне користування від 20.05.1988 року.

З того часу позивачка разом зі своїми дітьми та чоловіком проживали і користувались даною квартирою на умовах вищевказаного договору житлового найму. Позивачка зазначає, що в 2000 році розірвала шлюб із своїм чоловіком ОСОБА_4 , який опісля виписався з квартири та пішов проживати окремо. Вона із дітьми залишилась проживати і надалі у цьому житлі. Згодом її син ОСОБА_2 одружився і в 2002 році виїхав проживати до дружити в іншу область. З того часу відповідач не повертався проживати у вище зазначене житло, однак залишався зареєстрованим у ньому. Не проживання відповідача створює позивачці, як основному квартиронаймачу, ряд незручностей щодо оплати комунальних платежів та за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за оплату особи, яка фактично не проживає і не бере участі у вищевказаних витратах. Оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі понад 6 місяців, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_3 .

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак заяву в якій позов підтримав, просив його задоволити, оскільки відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_3 більше 23 років. Розгляд справи здійснювати у їх відсутності (а.с.33).

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечує щодо їх задоволення. Розгляд справи просив проводити без його участі. (а.с.31).

Третя особа подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, а розгляд справи здійснювати у її відсутності (а.с.32).

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є наймачем квартири за адресою АДРЕСА_1 (теперішня адреса АДРЕСА_2 ) ( (а.с.11-12).

Відповідно до довідки від 22.11.2023 року, яка видана Управлінням «ЦНАП» виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с.10), у вищевказаній квартирі за адресою АДРЕСА_2 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с.13).

За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Наведені висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження №61- 7317св19).

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19).

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до Акту складеного комісією у складі майстра ОСОБА_6 , бухгалтера ОСОБА_7 , головного інженера ОСОБА_8 21.11.2023 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , однак не проживає в цьому помешканні, його речі відсутні (а.с.15).

Також матеріалами справи не підтверджено, що відповідачу чинились перешкоди у проживанні у спірній квартирі.

У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц (провадження № 61-11414св19) вказано, що «…на підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо)».

Зі змісту заяви ОСОБА_2 стало відомо, що він одружився і в 2002 році виїхав проживати до дружити в іншу область.

Відповідно, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, відповідач свідомо змінив місце проживання, без поважних причин не проживає в спірному житлі понад шість місяців, а тому втратив право на користування цим житлом.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що позов слід задоволити.

На підставі викладеного, ст.ст. 71,72 ЖК України, керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя