УХВАЛА

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 161/10959/21

провадження № 61-15240св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Романюк Леонід Сергійович, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 10 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кооперативної квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого

2023 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 10 листопада 2022 року скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді Крупінської С. С. від 12 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнаноза ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кооперативної квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

5 124,80 грн сплаченого судового збору.

Постановою Волинського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 687,20 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Романюк Л. С., задоволено. Постанову Волинського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року скасовано, залишено в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня

2023 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в порядку розподілу судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції, суму судового збору у розмірі 10 249,60 грн.

Короткий зміст заяв про ухвалення додаткового рішення

16 та 18 грудня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Романюк Л. С., звернулася до Верховного Суду з заявами про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на правничу допомогу.

На обґрунтування поданих заяв ОСОБА_1 зазначала, що Верховним Судом при винесенні постанови від 13 грудня 2023 року не було вирішено питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Посилаючись на положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, зазначає про дотримання нею строку на подання доказів понесення таких витрат, з огляду на отримання копії постанови суду касаційної інстанції 15 грудня 2023 року.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, до заяв додано ордер на надання правничої (правової допомоги), сформований у підсистемі «Електронний суд» 06 листопада 2023 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 20 жовтня 2023 року, договір про надання правової допомоги № 05 від 24 травня 2023 року, прибутковий касовий ордер

№ 04 від 14 червня 2023 року на суму 5 000,00 грн, прибутковий касовий ордер

№ 14 від 25 вересня 2023 року на суму 5 000,00 грн, акт прийому-передачі наданих послуг у справі № 161/10959/21 в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій № 1 від 16 грудня 2023 року.

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 270 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяв ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Романюк Л. С., про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для її задоволення заяви з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з положеннями частин першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - на відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17, додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до позиції Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 13 грудня 2023 року вбачається, що судом касаційної інстанції при перегляді справи в касаційному порядку за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Романюк Л. С., на постанову Волинського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року було вирішено питання про розподіл судових витрат. Зокрема, на підставі положень підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України, а також частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат стягнуто з відповідачки на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплачену останньою при поданні касаційної скарги.

Крім того, Верховним Судом враховано, що у касаційній скарзі заявниця також просила Верховний Суд здійснити розподіл судового збору, понесеного нею у суді першої інстанції, а у мотивувальній частині скарги зазначала про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, надану в судах апеляційної та касаційної інстанцій, не заявляючи клопотання про їх розподіл та не надаючи доказів на підтвердження їх розміру.

Водночас, з огляду на те, що за наслідками перегляду справи в суді касаційної інстанції Верховний Суд не змінював та не ухвалював нове судове рішення (частина тринадцята статті 141 ЦПК України), заявниці роз`яснено про відсутність правових підстав для зміни Верховним Судом розподілу судового збору, здійсненого судом першої інстанції згідно з положеннями статті 141 ЦПК України. Із зазначених підстав не підлягають розподілу Верховним Судом також і інші судові витрати, понесені позивачкою у суді першої інстанції, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У пункті 82 постанови Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у цій справі зазначено, що у частині наявності правових підстав для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в судах апеляційної та касаційної інстанцій, колегія суддів враховує, що заявниця у порушення положень частини восьмої статті 141 ЦПК України не надала відповідних доказів на підтвердження їх понесення та не заявила про те, що такі докази будуть подані після ухвалення відповідного судового рішення.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції при ухваленні постанови у цій справі вирішив в межах своєї компетенції питання про розподіл судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, а тому відсутні правові підстави, передбачені статтею 270 ЦПК України, для постановлення Верховним Судом додаткового судового рішення у цій справі.

Керуючись статтями 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Романюк Леонід Сергійович, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович