РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/6808/22

провадження у справі № 2/0285/48/24

12 січня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі головуючого судді Сусловця М.Г.,

за участі:секретаря судового засідання Величко К.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Звягельської міської ради, третя особа Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України в Житомирській області, про визнання права власності на гараж,-

УСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на капітальний гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що будівництво гаража відбулося у 2012 році на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності. Гараж збудований з дотриманням містобудівних норм, але без дозвільних документів на будівельні роботи. Оформити на нього право власності у встановленому законом порядку без рішення суду вона не має можливості.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Представником третьої особи подано письмові пояснення, які містять заперечення проти задоволення позову. Посилаються на те, що законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації, оскількиоб`єкт незавершеного будівництва не набув статусу нерухомого майна як об`єкт цивільного права.

Позивач у судове засідання не прибула. Подала заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. При вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

З`сувавши всі обставини справи, перевіривши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

04.10.2022 року КП «Новоград-Волинським МБТІ» виготовлено технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 . Наданий технічний паспорт містить інформацію про рік побудови - 2012. /а.с. 12-13/.

Вдповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка № :00:037:0801, площею 0,0045 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Цілове призначення - для будівництва та обслуговування гаража /а.с 11/.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження ФОП ОСОБА_2 (сертифікат АЕ № 003562) від 01.11.22 - одноповерховий гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідає вимогам державних будівельних норм, побудовано в межах відведеної земельної ділянки у відповідності до містобудівних вимог відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд та може використовуватись за призначенням /а.с.21-24/.

Іншої документації, яка давала право виконувати будівельні роботи та затвердженого в установленому порядку проекту будівництва зазначеного гаража позивач не має.

Оскільки будівництво гаража було проведено в 2012 році, і на даний час позивач не має затвердженого в установленому порядку проекту та відповідної документації, яка давала їй право виконувати будівельні роботи, суд приходить до висновку, що гараж має статус самочинно збудованого об`єкту.

Частина перша статті 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються, зокрема без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту...

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні (Постанова від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22) звертає увагу, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 13.04.2011 року №461 (далі - Порядок №461), у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що власник земельної ділянки може набути право власності на зведений ним об`єкт, який має статус самочинно збудованого, лише за наявності одночасно таких умов, як рішення суду про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт та можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Заперечення представника третьої особи проти задовлення позову суд визнає необгрунтованими, оскільки вони суперечать вищенаведеним нормам чинного законодавства.

Позивач на теперішній час не має реальної можливості отримати проектну та дозвільну документацію на будівництво об`єкта, який вже існує.

Разом з тим, пунктом 10 Порядку №461 прямо передбачено можливість прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта у випадку визнання права власності на нього за рішенням суду. Тобто рішення суду про право власності на такий об`єкт є передумовою та підставою реалізації процедури прийняття його в експлуатацію.

Суд також звертає увагу, що зазначеною Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461 затверджено форму Декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду (Додаток 5).

Тим же пунктом 10 вищезазначеного Порядку № 461 визначено процедуру технічного обстеження самочинно збудованих об`єктів, щодо яких наявне рішення суду про визнання права власності:

Технічне обстеження проводиться суб`єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України "Про архітектурну діяльність" одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці).

Технічне обстеження включає такі етапи:

- попереднє (візуальне) обстеження об`єкта, у тому числі огляд і фотографування об`єкта та його конструктивних елементів, виконання обмірів, визначення класу наслідків (відповідальності) об`єкта, аналіз проектної та іншої технічної документації (за наявності);

- детальне (інструментальне) обстеження об`єкта, у тому числі визначення параметрів і характеристик матеріалів, виробів та конструкцій, із залученням фахівців відповідної спеціалізації та атестованих лабораторій (за необхідності).

Якщо етапи технічного обстеження об`єкта, що проводилося, не збігаються з названими етапами, зазначаються фактично пройдені етапи технічного обстеження.

Не дозволяється проведення технічного обстеження виключно за фотографіями, відеозаписами, кресленнями чи іншими документами без візуального огляду об`єкта.

На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та створює з використанням Реєстру будівельної діяльності (e-construction.gov.ua) звіт про проведення технічного обстеження об`єкта з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації у разі визнання судом права власності на самочинно збудований об`єкт.

Отже, посилання представника третьої особи на необхідність дотримання позивачем позасудового порядку прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаража не грунтуються на вимогах чинного законодавства. Процедура, на дотриманні якої він наполягає, не може бути реалізована.

Аналіз змісту положень пункту 10 Порядку № 461 дає підстави для висновку, що лише попереднє підтвердження судом права власності певної особи на самочинно збудований об`єкт є необхідною та достатньою підставою для реалізації процедури прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Разом з тим, саме лише рішення суду про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт не є підставою для його експлуатації за відсутності висновку щодо визначення можливості його надійної та безпечної експлуатації.

Таким чином, визнання судом права власності на певний об`єкт самочинного будівництва лише констатує юридичний зв`язок конкретної особи з вже існуючим майном.

Рішення суду з цього питання не замінює собою та не відміняє прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а лише дозволяє розпочати передбачену законодавством України процедуру, не визначаючи наперед її результат.

Ситуація, коли особа є власником об`єкта нерухомого майна, що не прийнятий в експлуатацію, не суперечить вимогам чинного законодавства та є поширеною.

Суд також дійшов висновку, що задоволення позовних вимог у даній справі не порушує прав та інтересів будь-яких інших осіб, зокрема - Державної інспекції архітектури та містобудування України.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України визначено наступні негативні наслідки самочинного будівництва з порушенням встановлених норм та правил:

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, за наявності законних підстав, відповідачем або третьою особою може бути заявлений позов до ОСОБА_1 про зобов`язання провести відповідну перебудову або знесення самочинно збудованого гаража.

Зустрічний позов у даній справі не подано. Будь-яких заперечень проти задоволення позову відповідачем не заявлено.

Суд звертає увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).

Крім того, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35)).

Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна, тобто, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Доказів, які б спростовували права позивача на спірний гараж, суду не надано.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що гараж побудований на земельній ділянці позивача, яка була нею приватизована і має цільове призначення «для будівництва та обслуговування гаража», таке будівництво не порушує права інших осіб, іншої законної можливості у позивача введення гаража в експлуатацію не має, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 258, 259, 264-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на одноповерховий гараж № НОМЕР_1 , площею 41,9 м.кв. (площа забудови - 45 м.кв.), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.01.2024.

Суддя М.Г. Сусловець