Справа № 339/216/23
Провадження № 22-ц/4808/390/24
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю представника апелянта, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на дітей та стягнення аліментів на неповнолітніх дітейза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2023 року під головуванням судді Домбровської Г.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на дітей та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він та ОСОБА_1 з 21.09.2003 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2018 року.

У сторін у шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ще до розірвання шлюбу старший син ОСОБА_3 висловив бажання жити з батьком у АДРЕСА_1 і фактично з літа 2018 року він там проживає. Спочатку син відвідував Болехівську школу №1, а потім вступив до Прикарпатського фахового коледжу лісового господарства та туризму у м. Болехові.

Ще до розірвання шлюбу за заявою ОСОБА_1 . Івано-Франківський міський суд видав судовий наказ про стягнення з нього на її користь аліменти на утримання всіх дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного року щомісяця до досягнення ними повноліття.

Враховуючи, що старший син ОСОБА_6 проживав з ним та був на його повному матеріальному забезпеченні, позивач домовився з ОСОБА_1 , що він сплачує їй аліменти на 3-ох дітей, а вона йому буде повертати розмір аліментів на одну дитину. Цієї умови вони дотримувались і фактично він сплачував аліменти на утримання 2-х дітей.

Після розірвання шлюбу відповідачка поїхала у Польщу і лише періодично приїжджає в Україну. Влітку 2022 року син ОСОБА_4 поступив на І курс денної форми навчання у Прикарпатський фаховий коледж лісового господарства та туризму у м. Болехові і з цього часу проживає з позивачем і перебуває на його повному утриманні.

Дочка ОСОБА_5 проживає з бабусею (мамою відповідачки) у смт. Брошнів-Осада Калуського району і її повністю утримує відповідачка.

Позивач вказує, що він надалі сплачує аліменти на 3-х дітей, які поступають на відповідний рахунок відповідачки, хоча фактично самостійно утримує двох неповнолітніх дітей віком 17 та 15 років.

Факт проживання обох синів з ним по АДРЕСА_1 підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов від 30.09.2022 та 4.10.2022 років. В останньому акті зазначено, що будинок перебуває у власності позивача, діти мають окремі спальні місця, стіл для навчання, шафу для одягу та шкільного приладдя, кімнати облаштовані побутовою технікою, меблями, є запас продуктів харчування.

Довідками Прикарпатського фахового коледжу лісового господарства та туризму і 7.04.2023 за № 01-25/01-88 та №01-25/01-89 зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються у коледжі на денній формі навчання відповідно - Нестор на 2 курсі, ОСОБА_7 - на 1 курсі.

За таких обставин вважаю за необхідне захистити своє порушене право шляхом припинення примусового стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 та утримання дітей : ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які проживають з ним та перебувають на його повному утриманні.

Просив припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначених судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 16.01.2018 року у справі №344/5676/17; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця, з часу подання позовної заяви та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Припинено стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присуджених судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.01.2019 року у справі №344/5676/17, починаючи з 07 червня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що відповідачка не заперечувала того факту, що ОСОБА_4 разом із ОСОБА_10 проживають з ним як батьком в одному будинку і обоє навчаються у ОСОБА_11 фаховому коледжі лісового господарства та туризму.

Суд не дав належної оцінки та не взяв до уваги показання відповідачки про те, що з 2018 року вона перебувала на заробітках у Польщі та періодично на короткий час приїжджала в Україну. З літа 2018 року старший син ОСОБА_6 постійно проживав з ним, а ОСОБА_7 та ОСОБА_12 проживали з мамою відповідачки у селищі Брошнів-Осада Калуського району та навчалися у місцевій школі. У 2022 році ОСОБА_7 закінчив 9 класів школи у селищі Брошнів-Осада і цього ж року поступив на навчання у Прикарпатський фаховий коледж лісового господарства та туризму ( м. Болехів) на денну форму навчання.

Таким чином, з літа 2022 року ОСОБА_4 став проживати з ним у власному будинку по АДРЕСА_1 був на його повному матеріальному утриманні.

Твердження суду про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що неповнолітній ОСОБА_4 , якому виповнилося 14 років і з літа 2022 року визначив своє місце проживання з ним як батьком, спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, актом обстеження матеріально-побутових умов від 30.09.2022 та 04.10.2022 року зазначено, що обоє синів Нестор та ОСОБА_7 проживають з ним по АДРЕСА_1 . В акті від 04.10.2022 року зазначено, що будинок перебуває у його власності, діти мають окремі спальні місця, стіл для навчання, шафу для одягу та шкільного приладдя, кімнати облаштовані побутовою технікою, меблями, є запас продуктів харчування.

Крім того, довідкою Прикарпатського фахового коледжу лісового господарства та туризму від 07.04.2023 зазначено, що ОСОБА_4 навчається на 1 курсі коледжу на денній формі навчання. Згідно довідки Прикарпатського фахового коледжу лісового господарства та туризму від 26.10.2023 року, яка не була предметом дослідження в суді, оскільки видана після ухвалення судового рішення, ОСОБА_4 навчається в Прикарпатському фаховому коледжі лісового господарства та туризму на денній формі навчання за спеціальністю Геодезія та землеустрій на II курсі і закінчить навчання 30.06.2026 року.

Матеріалами справи підтверджено факт навчання ОСОБА_9 а в Прикарпатському фаховому коледжі лісового господарства та туризму з 2022 навчального року і що він проживає разом зі ним та перебуває на його повному утриманні, чого не заперечує відповідачка.

Апелянт вказує, що він ще сплачує відповідачці аліменти на його утримання, тому рішення суду підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник ОСОБА_2 адвокат Дуткевич М.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів наведеній у ній.

Відповідачка доводів апеляційної скарги не визнала і вважає рішення суду правильним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 21.09.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2018 року у справі №344/1722/18.

В шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2018 року у справі №344/1722/18 про розірвання шлюбу малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4

Івано-Франківським міським судом 16 січня 2018 року винесено судовий наказ у справі №344/15676/17, яким наказано стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер- НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), аліменти в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 22.11.2017 року.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

Частина перша ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога викладена у ст. 273 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 Сімейного кодексу України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182 184Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 Сімейного кодексу України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей слідує, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Положеннями ч. 2 ст. 188 Сімейного кодексу України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За змістом ст. 180, 182 СК України право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Обставини, які враховує суд при визначенні розміру аліментів визначено ст. 182СК України.

Відповідно до положень ст. 183СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції вказав, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає з батьком, а вимога про припинення сплати аліментів на утримання цієї дитини та стягнення аліментів на його утримання з матері, яка проживає окремо, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд зазначив, що в такому випадку змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 . З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивача необхідно захистити шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання ОСОБА_3 , які стягуються на підставі судового наказу Івано-Франківського міського суду від 16 січня 2018 року у справі №344/15676/17.

Щодо припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, які вказують на усунення матері від виконання обов`язку по його утриманню під час навчання у коледжі.

Судом першої інстанції взято до уваги те, що ОСОБА_4 навчається у коледжі, який знаходиться у місті Болехів та після навчання проживає за місцем фактичного проживання свого батька. Судом першої інстанції вірно вказано про, те що така обставина не свідчить про те, що ОСОБА_4 , як 14-річна особа, змінив своє місце проживання шляхом його зміни на проживання з батьком.

Також сторони в суді заперечили щодо вислуховування думки сина ОСОБА_4 та відповідних клопотань з цього приводу сторони не заявляли.

Доводи апелянта про те, що суд не дав належної оцінки та не взяв до уваги показання відповідачки про те, що з 2018 року вона перебувала на заробітках у Польщі та періодично приїжджала в Україну є необґрунтованими.

В суді першої і апеляційної інстанцій відповідачка вказала, що вона певні періоди часу на рік перебуває на заробітках в республіці Польща, однак повністю утримує всіх своїх дітей, купує їм їжу, одяг, відправляє на навчання.

Також вона ствердила, що з 2018 року старший син ОСОБА_6 дійсно проживає з батьком, у зв`язку з чим сплачені позивачем за судовим наказом аліменти на утримання старшого сина вона повертає йому назад. Стосовно місця проживання середнього сина ОСОБА_7 відповідачка заперечила той факт, що його місце проживання визначено ним з батьком, оскільки на даний час він проживає в місті Болехів у зв`язку з тим, що навчається у коледжі в цьому місті, а тому і проживає з рідним батьком, а не в гуртожитку. Діти зареєстровані з нею в АДРЕСА_3 і тимчасово середній син проживає з батьком, а отримані аліменти на його утримання вона в повному обсязі витрачає на нього, що погоджено між сторонами.

Доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази що неповнолітній ОСОБА_4 з літа 2022 року визначив своє місце проживання з ним як батьком, є необґрунтованими.

Акти обстеження матеріально-побутових умов від 30.09.2022 та 04.10.2022 та довідки Прикарпатського фахового коледжу лісового господарства та туризму від 07.04.2023 та від 26.10.2023, не вказують про те, що ОСОБА_4 змінив своє постійне місце проживання з батьком.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин