Справа №461/6351/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Мисько Х.М.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка В.Ю.,

представника відповідача Головного управління НП України у Львівській області Гій А.А.,

представника відповідача Львівської обласної прокуратури Яворського Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Головне управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету на відшкодування моральної шкоди в розмірі 850 900,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.08.2010 року за фактом ДТП була порушена кримінальна справа №145-0424 за ч. 1 ст. 286 КК України. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 28.07.2010 о 19.00 год. у м. Львові по вул. Крива Липа, відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля «Chery Tiggo» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_3 , яка отримала тілесні ушкодження. 30.05.2022 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України та цього ж дня його притягнуто в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 01.07.2011 року затверджено обвинувальний висновок по обвинуваченню ОСОБА_1 та скеровано до Галицького районного суду м. Львова. 01.07.2013 року постановою Галицького районного суду м. Львова кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 направлено на додаткове розслідування, запобіжний захід змінено або скасовано не було. 03.01.2014 року відомості по справі обвинуваченого ОСОБА_1 було внесено до ЄРДР за №00000002 за ч. 1 ст. 286 КК України та розпочато проведення досудового розслідування. Відповідно до витягу з ЄРДР №№00000002 від 03.01.2014 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру. Позивач звертає увагу суду на той факт, що за для захисту прав і свобод ОСОБА_1 від його Представника неодноразово направлялись клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення вчиненого 17.03.2021 року вих. № 6-2021, скарга на бездіяльність органу досудового розслідування від 18.03.2021 року вих. № 7-021, адвокатські запити, які направлялись до Львівської обласної прокуратури (вих. №147вих-2021 від 27.08.2021 року), Офісу Генерального прокурора (вих. № 159вих-2021 від 05.11.2021 року), СУ ГУНП у Львівській області (вих. № 1477вих-2022 від 01.07.2022 року), з метою отримання інформації про розгляд кримінального провадження № 0000002, а також про прийняте рішення в рамках даного кримінального провадження. Однак, ані працівниками Львівської обласної прокуратури, ані працівниками СУ ГУНП у Львівській області, у відповідь на вищевказані клопотання та запити, вмотивованої відповіді не надано. Крім того, представник позивача звертався з клопотання до Личаківського районного суду м. Львова про встановлення строку для здійснення кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. ст. 28, 114 КПК України від 02.06.2021 року та ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.06.2021 року клопотання задоволено, встановлено строк тривалістю два календарних місяці з моменту отримання ухвали слідчого судді для вчинення процесуальних дій, які необхідні для закінчення досудового розслідування. 30.12.2021 року постановами про закриття кримінального провадження Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області та Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської обласної прокуратури, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , яке внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 03.01.2014 року закрито, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. При винесені вищеописаних Постанов, органами досудового розслідування встановлено, що зважаючи на суперечливі показання учасників та свідків ДТП, суперечливі висновки комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, неможливості провести із потерпілою будь-які слідчі дії, зокрема слідчого експерименту, з метою відтворення механізму та обставин скоєння події, орган досудового розслідування приходить до висновку, що у даному випадку немає прямих доказів того, що 28.07.2010 року мав місце факт ДТП, а саме наїзд автомобілем «Chery Tiggo» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 на пішохода ОСОБА_3 , а тому, відповідно події кримінального правопорушення у даному випадку не має. На момент закриття кримінального провадження минуло 127 місяців з моменту притягнення ОСОБА_1 у якості обвинуваченого у вчиненні злочину до моменту закриття кримінального провадження відносно нього за відсутністю події злочину. Виходячи з вищевикладеного встановлено, що ОСОБА_1 перебував під незаконним кримінальним переслідуванням протягом 127 місяців, через що позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних втрат і страждань, внаслідок обмеження його конституційних прав, а саме:незаконного перебуванням під слідством, порушення нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з необхідністю брати участь в слідчих діях в якості обвинуваченого, звертатись для отримання правової допомоги для реалізації права на захист, також перебування під слідством за обвинуваченням у вчиненні злочину негативно вплинуло на його репутацію, ускладнились відносини між знайомими, колегами по роботі та родичами, відношення оточуючих до нього як до злочинця принижувало його людську гідність. Наведене підтверджується, серед іншого, довідкою про відсутність/наявність судимості, яку ОСОБА_1 отримував для працевлаштування, однак у зв`язку із наявністю запису про те що останній перебував під слідством, вказане породжувало для нього відповідні негативні наслідки у виді відмови у працевлаштуванні. Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд порушував його нормальний ритм життя, обмежував пересування, вільний вибір місця проживання, а також право вільно залишати територію України. Зважаючи на вказані обставини, просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.08.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.11.2023 року, клопотання представників відповідачів Галицької окружної прокуратури м.Львова та представника відповідача Львівського районного управління Національної поліції у Львівській області про заміну відповідачів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Держави Україна в особі Галицької окружної прокуратури, Держави Україна в особі Галицької окружної прокуратури, Держави Україна в особі Львівського районного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду - задоволено. Замінено відповідача Галицьку окружну прокуратуру м.Львова у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Держави Україна в особі Галицької окружної прокуратури, Держави Україна в особі Галицької окружної прокуратури, Держави Україна в особі Львівського районного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на Львівську обласну прокуратуру. Замінено відповідача Львівське районне управління Національної поліції у Львівській області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Держави Україна в особі Галицької окружної прокуратури, Держави Україна в особі Галицької окружної прокуратури, Держави Україна в особі Львівського районного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Головне управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду - відмовлено.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2023 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду закрито та призначено справу до судового розгляду

23.11.2023 року представником Львівської обласної прокуратури скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, в яких проти позовних вимог заперечив, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Так, представник зазначив, що постановою старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМС України у Львівській області від 30.05.2011 року порушено кримінальну справу №145-0424 відносно ОСОБА_1 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Суддею Галицького районного суду м. Львова 01.07.2013 року винесено постанову про скерування для проведення додаткового розслідування вищевказану кримінальну справу, яку оскаржено прокурором в апеляційному порядку. Апеляційний суд Львівської області 15.10.2013 ухвалу суду від 01.07.2013 залишив без змін. Матеріали кримінальної справи № 145-0424 відносно ОСОБА_1 скеровані в ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області для проведення додаткового розслідування, відомості про яке 03.01.2014 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В ході проведення розслідування кримінальної справи допитано свідків, зокрема ОСОБА_1 та потерпілу, проведено судово медичне обстеження, судово автотехнічну експертизу технічного стану автомобіля, судово авто- технічну експертизу механізму та обставин розвитку ДТП, досліджено усі обставини кримінального правопорушення. Однак, зважаючи на суперечливі показання учасників та свідків ДТП, суперечливі висновки комплексної судово- медичної та транспортно трасологічної експертизи, неможливістю провести із потерпілою слідчі дії, зокрема слідчого експерименту, з метою відтворення механізму та обставин скоєння події, яка майже постійно проживала у Республіці Польща, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що у даному випадку немає прямих доказів того, що 28.07.2010 року мав факт ДТП, а саме наїзд автомобілем марки «Cherry Tiggo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 на пішохода ОСОБА_3 , а тому, відповідно, події кримінального правопорушення у даному випадку немає. Представник Львівської обласної прокуратури зазначає, що встановлення обставин у справі зайняло тривалий час, а органи слідства вживали необхідні заходи для встановлення істини. Враховуючи вищенаведене, слідчим 30.12.2021 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Крім того, представник зазначає, що ОСОБА_4 в межах кримінального провадження №0000002 допитувався лише в якості свідка, міру запобіжного заходу йому не обиралось. Також зазначає, що позивач не був обмежений у вільному перетині кордону та ним не надано жодних доказів, які б свідчили про вищезазначені обставини, погіршення самопочуття та інші негативні наслідки, фактично він перебував під слідством та судом з 30.05.2011 до 03.01.2014 року. Представник вказує, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, та не обґрунтовано належним чином суму, які він просить стягнути. Відтак просить у задоволенні позову відмовити повністю.

01.12.2023 року представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області скеровано відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача. Відтак, просить відмовити в задоволенні позову.

01.01.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Державної казначейської служби. Відзив на позовну заяву вмотивований тим, що Державна казначейська служба України, є неналежним відповідачем у справі. Казначейство, яке залучено до цієї справи в якості відповідача не в змозі в повній мірі використати зазначені вище права учасника судового процесу, оскільки згідно з функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не несе відповідальності за інші органи державної влади. Предстаник відповідача зазначає, що позивач перебував в якості обвинуваченого з 30.05.2011 по 03.01.2014 (31 місяць), а з 30.01.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину та, як зазначає сам Позивач, при цьому не було вирішено питання щодо повідомлення йому про підозру. Листом Галицької окружної прокуратури м. Львова від 26.03.2021 №14» 50/105-9-21 повідомлено Позивача, що у кримінальному провадженні №0000002 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2014, повідомлення ОСОБА_1 про підозру не складалося та не вручалося та відповідно Він є у статусі свідка. Таким чином, зважаючи на зазначене, твердження Позивача про те, що він перебував під незаконним кримінальним переслідуванням 127 місяців чим йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 850 900,00 грн., є безпідставним та не доведеним Так представник відповідача вказує, що Казначейство може бути залучено до участі у справі виключно у якості третьої особи. З вказаних підстав просить позов залишити без задоволення.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, скерували на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача Львівської обласної прокуратури проти позовних вимог заперечив, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області проти позовних вимог заперечила, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Державної Казначейської Служби України у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача та його представника та представника третьої особи: Державної казначейської служби України, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Cтаттею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 06.08.2010 року за фактом ДТП була порушена кримінальна справа №145-0424 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМС України у Львівській області від 30.05.2011 року порушено кримінальну справу №145-0424 відносно ОСОБА_1 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 28.07.2010 року о 19.00 год. у м. Львові по вул. Крива Липа, відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля «Chery Tiggo», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_3 , яка отримала тілесні ушкодження.

01.07.2011 року затверджено обвинувальний висновок по обвинуваченню ОСОБА_1 та скеровано до Галицького районного суду м. Львова.

01.07.2013 року постановою Галицького районного суду м. Львова кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 направлено на додаткове розслідування, запобіжний захід не змінено та не скасовано.

03.01.2014 року відомості по справі обвинуваченого ОСОБА_1 було внесено до ЄРДР за №00000002 за ч. 1 ст. 286 КК України та розпочато проведення досудового розслідування. Відповідно до витягу з ЄРДР №№00000002 від 03.01.2014 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.06.2021 року у справі №463/6784/21 встановлено слідчому СВ ЛРУП ГУНП у Львівській області, який здійснює розслідування у кримінальному провадженні № 0000002 від 03.01.2014 року, процесуальний строк, тривалістю два календарних місяці з моменту отримання ухвали слідчого судді для вчинення процесуальних дій, які необхідні для закінчення досудового розслідування.

Постановою старшого слідчого ВРЗСТ СВ Львівського РУП 31 ГУНП у Львівській області Басараба Б.В. від 30.12.2021 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 03.01.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Постановою прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Верхоляка Р.Є. від 31.12.2021 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 03.01.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України передбаченого ст. 286 КК України.

30.05.2022 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України та цього ж дня його притягнуто в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постанови про закриття кримінального провадження вмотивовані тим, що зважаючи на суперечливі показання учасників та свідків ДТП, суперечливі висновки комплексної судово- медичної та транспортно трасологічної експертизи, неможливістю провести із потерпілою слідчі дії, зокрема слідчого експерименту, з метою відтворення механізму та обставин скоєння події, яка майже постійно проживала у Республіці Польща, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що у даному випадку немає прямих доказів того, що 28.07.2010 року мав факт ДТП, а саме наїзд автомобілем марки «Cherry Tiggo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 на пішохода ОСОБА_3 , а тому відповідно події кримінального правопорушення у даному випадку немає.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального (судового) провадження, внесеного до ЄРДР за №0000002 від 03.01.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, суд приходить до такого висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди, за загальним правилом виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Аналізуючи норми статей 11 та 23 ЦК України, за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку із наведеними вище незаконними діями працівників органів досудового слідства та прокуратури, йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у спричиненні моральних страждань, внаслідок обмеження його конституційних прав, порушення нормальних зв`язків, у зв`язку із необхідністю брати участь у слідчих діях у якості обвинуваченого, звертатись для отримання правової допомоги, для реалізації права на захист, також перебування під слідством за обвинуваченням у вчиненні злочину негативно вплинуло на його репутацію, ускладнились відносини між знайомим, колегам по роботі та родичами.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно із ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (п.1 ч.1 ст.1 Закону).

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст.1 Закону).

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1)постановлення виправдувального вироку суду;

2)1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

3)2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із п. 4, 5 ст. 3 вказаного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода та суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Частинами 5 та 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, при вирішенні питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати і більший розмір відшкодування.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року у справі №352/2255/19 (провадження №61-11055св20).

Суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Частинами 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загалом кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 тривало більше десяти років, протягом цього часу проводились слідчі дії, судовий розгляд вказаного кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанції, що негативно вплинуло на його життя. Окрім цього, беззаперечним є той факт, що була порушена ділова репутація ОСОБА_1 , оскільки у зв`язку із наявністю запису про перебування останнього під слідством, вказане породжувало негативні наслідки у виді відмови у працевлаштуванні. Таким чином, були порушені нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 , останній змушений був доводити свою невинуватість, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Таким чином, на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 не поширюється, що узгоджується із тлумаченням указаних норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 591/6167/14-ц (провадження № 61-18564св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 213/1972/16-ц (провадження № 61-24662св18).

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6 700 грн.

Виходячи з терміну перебування позивача під слідством та судом, що становить 127 місяців, мінімальний розмір моральної шкоди не може бути меншим, ніж 6 700 грн. х 127 місяців = 850 900,00 грн.

Відповідно до статті 2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

В частині позовних вимог щодо відшкодування витрат пов`язаних з наданням правової допомоги, суд дійшов до наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.

У відповідності до п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст. 30 цього ж Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання (правничої) правової допомоги представником позивача надано ордер серії АР №1044675, договір про надання юридичної (правничої допомоги) від 01.03.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Стариченком М.П., додатковою угодою №1 до договору про надання юридичної (правничої допомоги) від 01.03.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Стариченком М.П., акт виконанні робіт від 28.07.2023 року, згідно з яким адвокатом надано наступні юридичні послуги: підготовка двох клопотань та скарг до органу досудового розслідування та органів прокуратури, вартістю 3 000, 00 грн., підготовка позовної заяви ОСОБА_1 , розрахункову квитанція серії СЖТІ №1898346, згідно якої адвокату сплачено вартість послуг у сумі 9000,00 грн.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, а стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи, що адвокат документально підтвердив отримання витрат на професійну правничу допомогу, тому наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення 9 000,00 грн. компенсації у зв`язку з наданням юридичної допомоги.

Щодо судового збору, суд приходить до такого висновку.

Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи наведене, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, а відповідачами є органи державної влади, позов до яких задоволено частково, в силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 258, 259, 263-265 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (м.Київ, вул.Бастіонна, буд.6, ), шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі 850 900 (вісімсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот) гривень,00 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (м.Київ, вул.Бастіонна, буд.6, ), шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч),00 грн.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення суду виготовлено 18.01.2023 року.

Позивач:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ),

Відповідачі:

Держава Україна в особі Державної Казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ),

Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17-19, код ЄДРПОУ: 02910031),

Держава Україна в особі Головне управління Національної поліції у Львівській області (79005, м. Львів, пл. генерала Григоренка, 3, ).

Суддя Мисько Х.М.