ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3244/21 Номер провадження 22-ц/814/1740/24Головуючий у 1-й інстанції Дядечко І.І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Юрія Павловича

на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 січня 2024 року, постановлену суддею Дядечком І.І., повний текст ухвали складено 19 січня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення

у справі №537/3244/21) за заявою КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у солідарному порядку боргу за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, -

В С Т А Н О В И В:

11.01.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Браташ Ю.П. звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» з заявою, відповідно до якої просив суд постановити у справі №537/3244/21 додаткове рішення, яким стягнути з КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 000 грн., понесені нею на правову допомогу.

Заява мотивована тим, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.01.2024 року було допущено поворот виконання судового наказу, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 28.10.2021 року (справа №537/3244/21) за заявою КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про видачу судового наказу про стягнення в солідарному порядку боргу за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в сумі 8 969,24 грн., встановлений індекс інфляції в сумі 490,46 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 114,59 грн. та судового збору в сумі 227 грн. Стягнуто з КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 114,87 грн. в порядку повороту виконання судового наказу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.10.2021 року у справі №537/3244/21. Так як, розгляд даної справи проводився за правилами наказного провадження, відповідний попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом даної справи, не був повідомлений суду раніше та, відповідно, судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат, однак, враховуючи фактичне понесення таких витрат ОСОБА_1 , вона вважає за необхідне звернутися до суду з даною заявою про ухвалення додаткового рішення. Заявник звертає увагу на те, що розмір судових витрат, які вона понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, складається із витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких визначається на підставі умов договору №11/12-23 про надання професійної правничої допомоги від 11.12.2023 року, яким визначено, що вартість послуг з професійної правничої допомоги за цим договором становить тверда грошова сума гонорару у розмірі 5 000 грн. На підтвердження відповідних судових витрат на професійну правову допомогу надано: копія договору №11/12-23 про надання професійної правничої допомоги від 11.12.2023 року, копія звіту від 11.01.2024ь року до вказаного договору. Враховуючи те, що понесені ОСОБА_1 судові витрати підлягають стягненню з КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на її користь, остання звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до норм цивільного процесуального законодавства відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Браташ Ю.П., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вразі непред`явлення КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області позову до ОСОБА_1 в порядку позовного провадження, ОСОБА_1 буде позбавлена можливості стягнути понесені нею витрати на правову допомогу у даній справі, що суперечить одному із основних принципів цивільного судочинства, передбачених п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України (відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення) та відповідно вказує про помилковість висновків суду першої інстанції, покладених в основу оскаржуваної ухвали. Відповідно, відсутність в ЦПК України визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження не може бути підставою для позбавлення відповідного учасника права на відшкодування судових витрат, які були понесені у зв`язку із розглядом справи. Також звертає увагу на те, що у даному випадку ОСОБА_1 просила суд ухвалити додаткове рішення про стягнення судових витрат, понесених саме у справі про поворот виконання (справа №537/3244/21, провадження номер 6/537/29/2024), порядок вирішення яких регламентується розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Зазначає, що ОСОБА_1 для відновлення свого порушеного права необхідно було вчинити ряд процесуальних дій, в тому числі, подати до суду заяви про поворот виконання судового наказу, що відповідно потребувало звернення до адвокатів за наданням послуг з професійної правової допомоги, тобто, нею було понесено відповідні судові витрати, які безпідставно можуть бути некомпенсовані внаслідок відсутності відповідної правової норми. Вказує, що врегулювання судових витрат належить до розділу І «Загальні положення» ЦПК, а тому відповідні норми поширюються на всі категорії цивільних справ, отже, у даному випадку норми Глави 8 «Судові витрати» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України підлягають застосуванню і у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 15.03.2024 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 225-227) та відповідно були доставлені 15.03.2024 року до електронних скриньок. Від представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ю.П. до апеляційного суду 01.04.2024 року надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Заяв та клопотань від інших учасників про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 28.10.2021 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області у справі №537/3244/21, провадження №2-н/537/1600/2021, за заявою Комунального підприємства «Кремечукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у солідарному порядку борг за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.04.2020 року по 31.05.2021 року в сумі 8 969,24 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 114,59 грн., інфляційні витрати в сумі 490,46 грн. та судовий збір в сумі 227 грн. (а.с. 15)

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.11.2023 року судовий наказ у справі №537/3244/21, номер провадження 2-н/537/1600/2021, виданий 28.10.2021 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - скасовано (а.с. 76-77).

09.01.2024 року ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області заяву ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення - задоволено частково. Допущено поворот виконання судового наказу, виданого Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області 28.10.2021 року (справа № 537/3244/21) за заявою Комунального підприємства «Кремечукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про видачу судового наказу за вимогою про стягнення в солідарному порядку боргу за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в сумі 8 969,24 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 114,59 грн., інфляційні витрати в сумі 490,46 грн. та судовий збір в сумі 227 грн. Стягнуто з Комунального підприємства «Кремечукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 114,87 грн. в порядку повороту виконання судового наказу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28.10.2021 року у справі № 537/3244/21 (а.с. 159-162).

При розгляді заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 133 ЦПК України встановлено,що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат визначений статтями 141, 142 ЦПК України, які регулюють порядок розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді справ у позовному провадженні.

Із зазначених норм вбачається, що судові витрати підлягають розподілу між сторонами у позовному провадженні у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3, 8 статті 141ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141ЦПК України.

ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу та повороту виконання рішення на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судові витрати. Судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи.

У справі наказного провадження, яка розглядається, суд скасував судовий наказ, що свідчить про те, що боржник не згоден з заявленими вимогами кредитора та допустив поворот виконання судового рішення. Отже, спір між боржником та стягувачем суд не вирішував, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Більше того, відповідно до частини 2 статті 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З огляду на приписи частини 2 статті 164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Отже, боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати зі стягувача (заявника) в порядку позовного провадження.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однак, дані норми стосуються лише позовного провадження, а заявниця звернулася в порядку наказного провадження, де винесення додаткового рішення законодавством не передбачено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки зі змісту норм ЦПК України вбачається, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, визначено статтею 161 ЦПК України.

Частиною 3 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Підстави для відмови у видачі судового наказу передбачено статтею 165 ЦПК України.

Згідно зі ст. 168 ЦПК України, у судовому наказі зазначаються: 1) дата видачі наказу; 2) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стягувача та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, а також інші дані, якщо вони відомі суду, які ідентифікують стягувача та боржника; 4) посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги; 5) сума грошових коштів, які підлягають стягненню; 6) сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника; 7) повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті; 8) відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу; 9) дата набрання судовим наказом законної сили; 10) строк пред`явлення судового наказу до виконання; 11) дата видачі судового наказу стягувачу. Зазначені у пунктах 9-11 частини першої цієї статті відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред`явлення до виконання.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесено до витрат, пов`язаних з розглядом справи, отже такі витрати є судовими.

Разом з тим, нормами процесуального закону не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної суми та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, що вбачається із наступного.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Отже, за нормами ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до статті 174 ЦПК України є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу. Відповідно до положень вказаної статті заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, розділ ІІ ЦПК України не передбачає подання будь-якої заяви по суті спору, що унеможливлює подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів вищезазначених норм процесуального права, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить ст. 12 та ст. 137 ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

Стягнення з боржника на користь заявника витрат на правову допомогу суперечить самій суті наказного провадження, оскільки договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю. У свою чергу, нормами процесуального закону не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної заборгованості, за подання заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 141 ЦПК України, що регулює розподіл судових витрат між сторонами, такий розподіл можливий лише за наслідками розгляду справи у позовному провадженні, тоді як ч. 3 ст. 19 ЦПК України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справи за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Отже, обґрунтованим є висновок суду про те, що ухвалення додаткового рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, можливе лише у разі розгляду справи в порядку позовного провадження та постановлення судом рішення по суті позовних вимог.

Виходячи із вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, крім судового збору, в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, а висновки суду першої інстанції під час вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення відповідають вимогам процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають. При цьому, представник ОСОБА_1 адвокат Браташ Ю.П. протирічить сам собі, оскільки у заяві про ухвалення додаткового рішення зазначає, що оскільки справа розглядалася в наказному провадженні, тому не передбачено зазначення у заяві про орієнтовний розмір понесених витрат на правову допомогу, і в той же час, посилаючись за загальні положення ЦПК України, просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у справі, яка розглянута за правилами наказного провадження, тобто, якщо у даній справі підлягають застосуванню загальні положення ЦПК України, то представником ОСОБА_1 адвокатом Браташ Ю.П. у порушення вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України не дотримано встановлений порядок. Водночас, якщо справу розглянуто у наказному провадженні, то відшкодування витрат на професійну правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Юрія Павловича - залишити без задоволення.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов