КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 378/73/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2316/2024Головуючий у суді першої інстанції - Гуртовенко Р.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Гуль В.В.,

судді Матвієнко Ю.О., Мельник Я.С.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну cкаргу ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 05 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Ставищенського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просила:

- Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 2000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно та до досягнення ними повноліття, починаючи з дати подачі позовної заяви;

- Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу, встановленої законом.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що з 24.12.201 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спільне життя із відповідачем не склалося, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини, а позивачем було подано до суду заяву про розірвання шлюбу.

При цьому, з моменту припинення між сторонами діти повністю перебувають на утриманні позивача, а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не надає матеріальної допомоги на утримання власних дітей.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач є особою працездатного віку, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 05 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07.02.2022 року і до їх повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 50-51).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діти знаходяться на утриманні позивача, а відповідач, будучи працездатною особою, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні власних дітей не приймає.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем при поданні позовної заяви про стягнення аліментів було приховано той факт, що відповідач після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, а саме 14.04.2022 року разом із дітьми виїхав в Польську Республіку, де вони проживають разом станом на дату подання апеляційної скарги (а.с. 59-64).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому, позивач не заперечила той факт, що на початку березня 2022 року між сторонами була досягнута домовленість про те, що діти мають бути з відповідачем, тому що він як чоловік може їх захистити. Разом з тим, зазначила, що посилання відповідача на те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів вона умисно приховала той факт, що діти проживають з відповідачем, не відповідають дійсності, оскільки діти проживали разом із нею (а.с. 102-104).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 24.12.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 03.03.2022 року по справі № 378/59/22.

Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї від 01.02.2022 року за № 48, складеним старостою Світильнянського старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області ОСОБА_9 в присутності комісії: головного спеціаліста відділу з питань реєстрації актів цивільного стану та місця проживання ОСОБА_10 та начальника поштового відділення «Укрпошта» ОСОБА_11 , ОСОБА_2 разом зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації.

При цьому, згідно з довідкою Світильнянського старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 29.05.2023 року за № 204, ОСОБА_2 не зареєстрована, але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею до 06.03.2022 року проживали її діти.

Отже, виходячи з вищевстановлених обставин, на дату подання позовної заяви та до 06.03.2022 року діти сторін проживали разом з позивачем.

Разом з тим, як вбачається з доданих до апеляційної скарги документів, зокрема з копії Паспорту ОСОБА_1 для виїзду за кордон, 14.04.2022 року відповідач разом із дітьми виїхали з території України до Польської Республіки.

Відповідно до «песелей», виданих на відповідача за №2 від 19.08.2022 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за №2 від 19.08.2022 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за №7 від 19.08.2022 року, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за № 8 від 19.08.2022 року, відповідач разом із дітьми проживають у м. Кендзежин-Козьле Польської Республіки.

Згідно з Довідками від 12.12.2022 року ОСОБА_6 навчається у 4 класі у школі №3 в м. Кендзежин-Козьле, ОСОБА_7 навчається у 4 класі у школі № 3 в м. Кендзежин-Козьле, ОСОБА_8 навчається у 1 класі у школі № 3 у м. Кендзежин-Козьле.

Отже, виходячи з вищевстановлених обставин, а також змісту відзиву позивача на апеляційну скаргу, на дату подання позовної заяви діти сторін проживали разом з позивачем, а з 06.03.2022 року за домовленістю між батьками - разом із відповідачем.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень ст. 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі по 2 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України, адже матеріалами справи підтверджується як факт того, що діти на момент подання позовної заяви проживали разом із позивачем, так і відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власних дітей і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення дітям можливості нормального розвитку.

Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача чи перебування на його утриманні інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги.

Посилання апелянта на те, що діти проживають разом із ним, а тому підстави для стягнення з нього аліментів відсутні, колегія суддів відхиляє, адже, як вже зазначалося вище, сторонами визнається той факт на момент подання позовної заяви діти проживали разом із позивачем та за домовленістю між сторонами з 06.03.2022 року проживають з відповідачем.

У свою чергу, слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Тобто, з аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з ким проживає дитина.

Отже, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом у порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 05 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: