справа № 372/2557/22 головуючий у суді І інстанції Проць Т.В.
провадження № 22-ц/824/4532/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки і піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки і піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, , -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визначити постійне місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з позивач разом відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_5 . 26 листопада 2020 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу місце проживання дитини визначено за домовленістю батьків і дитина періодично проживала з кимось із батьків. ОСОБА_1 на разі одружений, його дружина неприязно ставиться до її сина. Між сторонами виник конфлікт, дійти згоди щодо постійного місця проживання малолітнього його батьки не можуть. Позивач просить в судовому порядку визначити місце проживання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження з нею, оскільки вона любить хлопчика, має необхідні умови для проживання сина, здатна забезпечити йому гармонійний розвиток, піклуватися та виховувати, між ними існує психологічний контакт та прив`язаність.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою та просив визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із його батьком - ОСОБА_1 за його місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з після розірвання шлюбу між сторонами, син залишився проживати з батьком, який водив його до садочку, потім до школи, відвідував розвиваючі гуртки, займався лікуванням. Позивач за первісним позовом та її матір спілкувалися з сином, телефонували йому, приймали участь у його житті, жодних перешкод для цього відповідач не чинив. З вересня 2022 року дитина почала навчатися у другому класі, що фактично стало першоджерелом виникнення розбіжностей між батьками. Позивач за первісним позовом не приділяє достатньої уваги навчальному процесу сина, його здоров`ю, порушує важко напрацьований розпорядок дня сина, що стало причиною розбіжностей у питанні щодо визначення постійного місця проживання дитини.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує про те, що 08 вересня 2022 року було проведено засідання Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Обухівської міської ради, відповідно до порядку денного якої, одним із питань було розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 та спосіб участі батьків у вихованні малолітнього сина (яка була подана значно раніше аніж пред`явлений до суду позов позивачем). За результатами розгляду вказаної вище заяви Комісією з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Обухівської міської ради було вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Окремо було встановлено як батькові - відповідачу так і матері - позивачу спосіб участі батьків у вихованні малолітнього ОСОБА_4 . Вказане рішення не вступило силу у зв`язку із не затвердженням виконавчим комітетом Обухівської міської ради (через недостатню кількість голосів). Органом опіки та піклування було вжито всі передбачені законодавством заходи для і встановлення всіх обставин справи щодо прийняття колегіального рішення про визначення місця, проживання та, відповідно, було надано до суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_1 . Під час розгляду справи, суд не тільки не навів мотивів з яких він виходив відхиляючи наданий висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом із батьком - ОСОБА_1 , але й взагалі його не досліджував, про що свідчить відсутність навіть згадки про даний доказ, який є одним із обов`язкових по даній категорії справ. Крім того, суд в своєму рішенні посилається на те, що після розірвання шлюбу сторін у справі за їх спільною домовленістю їх малолітня дитина залишилася проживати з батьком на період пошуку роботи матері, влаштування нею належних житлово-побутових умов, життєвої стабільності з метою належного матеріального забезпечення її та малолітнього сина. При цьому, вказані вище обставини не були нічим доведені, а ґрунтувались лише на поясненнях сторони позивача, які були судом прийняті «з вірою на слово» як беззаперечні. Водночас, вказане посилання суду є принаймні дивним, адже саме батько звертав увагу судді на те, що фактично починаючи від припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, а також весь час від початку війни, дитина постійно проживала з батьком. Батьком задля повноцінного розвитку дитини було створено йому умови безпечного та стабільного та забезпечено мас стале коло родинних зв`язків, друзів, та домашньої обстановки. Відповідач неодноразово звертав увагу суду на те, що саме позивачем за її особистим бажанням було змінено постійне місце проживання дитини та порушено його життєвий уклад. Позивач за зустрічним позовом посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18, від 28 грудня 2022 року у справі № 487/2001/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради, у зв`язку зі зверненням ОСОБА_1 про визначення місця проживання його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним прийняла рішення №4 від 08 вересня 2022 року, яким визначила місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням № 274 від 04 жовтня 2022 року виконавчого комітету Обухівської міської ради «Про визначення місця проживання дитини та способу участі батьків у вихованні дитини» місце проживання малолітнього ОСОБА_4 та встановлення способу участі батьків у вихованні дитини не визначено у зв`язку із недостатньою кількістю голосів членів Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області.

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 07 вересня 2022 року, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 мають необхідні житлово-побутові умови для проживання і розвитку дитини.

Обоє батьків позитивно характеризуються, працюють та мають стабільний дохід, забезпечені житлом, і в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дитини, її безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку.

Сторонами визнається, що малолітній ОСОБА_5 після розірвання шлюбу його батьків до вересня 2022 року проживав з батьком, а з вересня 2022 року постійно проживає з матір`ю.

Згідно довідки директора ДНЗ «Веселка» №18 від 13 липня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчався в дошкільному навчальному закладі комбінованого типу «Веселка» м. Обухів з 2020 по 2021 рік. За ці роки дитиною опікувався і переймався переважно батько, мама дитину приводила декілька разів, забирала трішки частіше, батьківські збори не відвідувала, на випускному вечорі була присутня. Дитина проживала в батька.

Відповідно до характеристики класного керівника та директора Академічного ліцею №3 Обухівської міської ради учень 2-го класу ОСОБА_5 проживає в сім`ї батька. Організаційними питаннями щодо навчання, дозвілля хлопчика під час освітнього процесу займається батько. Він постійно забирає хлопчика зі школи, а дитина цьому радіє. Під час онлайн-навчання ОСОБА_6 постійно працював із батькового інтернет-ресурсу. Батьківські збори постійно відвідує тато. На останніх онлайн-зборах була присутня дружина батька, яка часто була присутня й на дистанційних уроках, коли батько був відсутній. Мама меншою мірою цікавиться питанням навчання сина, але хлопчик завжди радіє зустрічам з нею.

Згідно листа начальника Обухівського РУП №ш-110/109/1600/22 від 10 жовтня 2022 року в ході виконання повідомлення ОСОБА_3 щодо нанесення тілесних ушкоджень малолітньому сину Мирону інформація не знайшла свого підтвердження.

22 лютого 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 надано суду висновок органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, у відповідності до якого вирішено до досягнення дитиною 10-річного віку та за власною згодою між батьками, залишити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з його батьком - ОСОБА_1 та за його адресою проживання. Матері - ОСОБА_3 приймати активну участь у житті, вихованні, навчанні та всебічному розвитку дитини. Рішення комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 08 вересня 2022 року залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що за умови встановлення однакової прихильності дитини до обох батьків, з урахуванням обставин справи, віку дитини, для забезпечення її прав та інтересів, місце проживання малолітнього ОСОБА_4 має бути визначено разом із матір`ю, враховуючи тривалість та сталість проживання з нею та сформованість стосунків з іншими членами сім`ї, створення матір`ю сприятливих умов для проживання сина, гармонійного психологічного розвитку що, в свою чергу, не вплине на реалізацію батьком своїх прав на участь у вихованні дитини. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я сина, стан його розвитку, незалежно від того з ким Мирон буде проживати.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини із нею.

Судом встановлено, що позивач не чинить ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з сином, а також його вихованні.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд першої інстанції надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як малолітній ОСОБА_4 протягом двох років проживає разом матір`ю, проти чого батько дитини не заперечував та погодився на зміну місця проживання сина.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що якнайкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання з матір`ю, з якою він проживає в даний час та навчається в школі, яка розташована поруч, суд правильно врахував інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи та захисту.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку дитини.

Орган опіки та піклування, ухвалюючи свій висновок, про визначення місця проживання дитини з батьком, виходив з того, що станом на сьогоднішній день, а саме з вересня-жовтня п.р., малолітній ОСОБА_5 проживає з матір`ю - ОСОБА_3 , батько ж бачить свого сина лише декілька разів у тиждень або два. Батько не заперечував та сподівався, що мати знайде у собі уміння та навички проявити свій так званий «батьківський потенціал» по відношенню до свого сина: правильно організувати свій з дитиною день, а саме вчасно прокинутися, приготувати дитині сніданок, привести дитину до школи або підготувати його до онлайн навчання, засвоїти з дитиною навчальний поточний матеріал, зробити домашні завдання, організувати дозвілля, і тому подібне, та вчасно дитину покласти спати. Але ОСОБА_7 з такими обов`язками справляється не дуже добре.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками органу опіки і піклування, оскільки з змісту висновку не вбачається посилання на будь-які конкретні докази, на яких ґрунтуються вказані висновки, що давало б змогу суду перевірити їх на відповідність дійсності.

Так, у відповідності до наданого суду висновку: як стверджує класний керівник ОСОБА_6 , учень дуже рідко з`являється не тільки в школі, а й на онлайн уроках. Письмові роботи хлопчик виконує повільно, часто залишаючи місця у зошиті на доопрацювання, які потім так і не виконуються. Сьогоднішнє ведення зошитів не відповідає вимогам і виглядає не досить акуратно і каліграфічно, чого не було у першому класі, коли учень жив у батька. Наразі у дитини переважає поскладове читання, чого замало для другого класу. Зазвичай дитина урівноважена, розсудлива, добра, вразлива, дуже емоційний, хоча останнім часом скутий та тривожний. Причиною для цього може бути не систематичність у роботі. Гуртки та секції дитина також не відвідує. І такі зміни в дитині відбулися саме за час проживання дитини з матір`ю.

Взявши до уваги зазначене, орган опіки і піклування не звернув уваги, що твердження класного керівника ґрунтуються на припущеннях. При цьому, причин часткового не відвідування школи та погіршення навчання класний керівник не назвав. З огляду на стан здоров`я дитини, а саме, що малолітній ОСОБА_6 , зі слів батьків потребує лікування, в тому числі і оперативного, через стан здоров`я органів зору, орган опіки і піклування не перевірив і не встановив причин пропуску занять.

В даному випадку зазначення факту, що зміни в навчанні і відвідуванні школи сталися за період проживання з матір`ю, за умови не встановлення та не дослідження причин таких змін, не давало органу опіки і піклування підстав стверджувати, що залишення проживання дитини з батьком буде відповідати кращим її інтересам ніж проживання дитини з матір`ю де вона проживає зараз.

При цьому, орган опіки і піклування не звернув уваги, що рішення про залишення місця проживання дитини з батьком є неможливим за своєю суттю, оскільки дитина вже два роки проживає з матір`ю, а, отже, зміна місця проживання дитини за місцем проживання батька потягне за собою зміну звичного укладу життя дитини, зміну школи, а, відтак, і зміну кола спілкування.

Зазначене орган опіки і піклування не досліджував і до уваги не прийняв, що дає суду підстави не погодитись з його висновком.

В даному випадку, за умови однакового позитивного ставлення батьків до дитини, зміна місця проживання останньої не буде відповідати її інтересам.

Крім того, як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, в даний час він проживає в смт. Коцюбинському, Бучанського району, Київської області, де придбав нову квартиру, площею 127 кв.м., де для його сина ОСОБА_6 створені кращі умови. В смт. Коцюбинському він є директором школи і зможе забезпечити кращі умови для освіти сина, оскільки зможе проконтролювати процес навчання.

Разом з тим, висновок органу опіки і піклування, який наданий суду представником відповідача стосується можливості визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_1 просив визначити місце проживання його сина.

Саме за адресою АДРЕСА_1 , депутатом Обухівської міської ради Сатком О.В. проводилось обстеження умов проживання в квартирі з метою визначення можливості для проживання в ній дитини.

Вказуючи про зміну ним місця проживання, яке в даний час знаходиться в смт. Коцюбинському, відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів про матеріально-побутові умови проживання в своїй новій квартирі, куди він висловив намір поселити свого сина, відповідних позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини за новою адресою не заявляв.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах, та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.