УХВАЛА

28 березня 2024 року

м. Київ

справа № 295/3369/24

провадження № 61-79вп24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Богунський районний суд м. Житомира ухвалою від 08 березня 2024 року направив матеріали справи до Верховного Суду для визначення підсудності справи з огляду на те, що обидві сторони спору проживають поза межами території України.

Відповідно до положень статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Вирішуючи питання про визначення підсудності, Верховний Суд, враховуючи загальні засади доказування у цивільному процесі, а також приписи частини шостої статті 81 ЦПК України, визнає встановленими обставини, доказані виключно у передбачений законом спосіб.

Підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянами України визначається ухвалою Верховного Суду за умови, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Отже, визначальною ознакою для застосування Верховним Судом приписів статті 29 ЦПК України є встановлений на підставі належних та допустимих доказів факт проживання обох сторін спору за межами території України.

В матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 . Так на сторінці 11 паспорта міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11 березня 1985 року. Отже, доказами в матеріалах справи підтверджено у належний спосіб факт проживання ОСОБА_1 на території України.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 18 серпня 2016 року, що підтверджується копією сторінок 1, 12 паспорта серії НОМЕР_2 . Отже, факт проживання відповідача на території України теж доведений належним чином.

В той же час відсутні належні та достатні докази про те, що ОСОБА_1 проживає за межами території України (договір оренди житла, трудовий договір тощо). Суд надає оцінку відповідним посиланням позивача в позовній заяві та наголошує на тому, що в контексті вимог статті 81 ЦПК України не уповноважений вважати доведеними факти на підставі припущень, не обґрунтованих у належний спосіб доказами.

Також в матеріалах справи відсутні достатні докази того, що ОСОБА_2 проживає поза межами території України (договір оренди житла, трудовий договір з місцевим роботодавцем тощо).

Враховуючи відсутність доказів того, що обидві сторони спірних правовідносин проживають за межами території України, а суд неуповноважений на підставі припущень вважати доведеними юридичні факти, то підстави для визначення підсудності справи Верховним Судом відсутні, а отже підсудність визначається за загальними правилами, відповідно до статті 19 ЦПК України.

Керуючись статтями 29, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у визначенні підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Матеріали справи № 295/3369/24 повернути до Богунського районного суду м. Житомира.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко