Справа № 369/6031/23
Провадження № 2/369/1120/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18.01.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі Бугайовій М.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у сумах 247022,45 грн. та 1051,88 дол. США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.09.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення суми вкладу та відсотків за депозитними договорами, стягнення пені за неналежне надання послуг. Києво-Святошинський районний суд Київської області заочним рішенням від 27.02.2017 р. позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

На підставі заяви від 05.12.2019 р. ОСОБА_1 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем, 20.12.2019 р. відкрито виконавче провадження №60918858, згідно виконавчого листа №369/8423/16-ц від 17.01.2018 р. виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь Відповідача коштів у сумах 75 394,25 дол. США, 1 266 781,80 грн. Після відкриття виконавчого провадження ВПВР Департаменту ДВС МЮУ, АТ КБ "Приват-Банк" 20.12.2019 р. самостійно виконав рішення суду. Сплачено 75 394,25 дол. США та 1 266 781,80 грн..

Від імені та за рахунок Стягувача Банком як податковим агентом перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в розмірі 1051,88 дол. США (5394,25 *19,5%) та 247 022,45 грн. (1266781,80 *19,5%). Таким чином, АТ КБ "ПриватБанк" при виплаті коштів у вигляді відсотків, виступив податковим агентом відповідно нормам Податкового кодекса України.

Не погодившись із самостійним виконанням АТ КБ "ПриватБанк" рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 09.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного державного Департамента ДВС МЮУ Мурихіна С.В. з заявою про часткове виконання рішення суду, оскільки перерахувано на його рахунок, якій відкритий у АТ "Альфа-Банк" кошти у сумах 74 342,37 дол.США, 1 019 759,35 грн. та просив стягнути з Банку залишок заборгованості в сумі 1051,88 дол.США та 247 022,45 грн. (утримані кошти відповідно Податкового кодексу України).

04.06.2020 р. виконавче провадження №60918858 закінчено на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Загальна стягнута сума з банку: 653 125,92 грн.

Враховуючи, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі заяви ОСОБА_1 стягнув з АТ КБ "ПриватБанк" 247 022,45 грн. та 1051,88 дол.США, після самостійної виплати банком відповідачу грошових коштів у розмірах 75 394,25 дол. США та 1 266 781,80 грн. (за вирахуванням податку), то, з ОСОБА_1 повинні бути стягнуті відповідно обгрунтованого розрахунку наступні суми: 1) Суми, що підлягають стягненню за позовною заявою Банку: - 247 022,45 грн.; 1051 88 дол. США.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

29.05.2023 відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є виконавцем в виконавчому провадженні, якщо позивач вважає, що ДВС безпідставно стягнула з нього кошти, то слід оскаржувати дії виконавчої служби, надавати державному виконавцю докази повного виконання судового рішення, а не звертатися більш чим за 3 роки до стягувача. Також зазначив, що позивач здійснив перерахування ПДФО та військового збору 06.04.2020р., то відповідно ст.256,257 ЦКУ 06.04.2023р. сплив строк позовної позов 19.04.2023р. давності для звернення до суду.

08.06.2023 представником Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» подано відповідь на відзив, в якому представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з огляду на наступне. Відповідач помилково рахує строк позовної давності з дати 06.04.2020 р., перерахування ПДФО та війського збору, у зв?язку з тим що АТ КБ "ПриватБанк" утримав та перерахував податки за ОСОБА_1 відповідно нормам Податкового кодекса України на підставі чого немає порушеного права Банку з 06.04.2020 р. Перебіг строку для подання Позивачем позовної заяви почався з наступного дня 27.04.2020 р. після 26.04.2020 р. настання події, порушеного майнового права АТ КБ «ПриватБанк», а саме виплаті грошових (утриманих та перерахованих податків Банком) коштів відповідачу.

Щодо належного відповідача зазначив, що як зазначено в позовній заяві ОСОБА_1 не погодившись із самостійним виконанням АТ КБ "ПриватБанк" рішення Києво-Святошинського суду Київської області, 09.04.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного державного Департамента ДВС МЮУ Мурихіна С.В. з заявою про часткове виконання Банком судового рішення. В заяві ОСОБА_1 зазначив, що станом на 08.04.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» частково виконав рішення суду, перерахувавши на його рахунок, який відкритий у АТ "Альфа-Банк" кошти у сумах 74 342,37 дол.США, 1 019 759,35 грн. та просив стягнути з Банку залишок заборгованості в сумі 1051,88 дол.США та 247 022,45 грн. (утримані кошти відповідно Податкового кодексу України). Також грошові кошти у розмірах 1051,88 дол.США та 247 022,45 грн. були перераховані саме на вказані рахунки ОСОБА_1 3 урахуванням вищеперерахованого АТ КБ "ПриватБанк" вважає, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем, котрий заволодів, грошовими коштами, на яке не мав права. ОСОБА_1 не заперечує, що отримав кошти у розмірах 1051,88 дол.США та 247 022,45 грн., а тому АТ КБ "ПриватБанк" вважає, що звернувся з позовною заявою до належного Відповідача.

04.08.2023 відповідач направив до суду пояснення, в яких вказав, що ознайомившись з відповіддю на відзив, вважає позов безпідставним та таким що не підлягає задоволенню. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

12.09.2023 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, відповідно до яких зазначає, що сума 1 266 781,80 грн. - є пеня, з якої банк як податковий агент отримав та перерахував до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставкою передбаченою ст. 167 Податкового кодексу України. Вважає, що Банк утримав та перерахував податок відповідно норм Податкового кодексу України. Щодо відсутності суми ПДФО та військового збору в судовому рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/8423/16 від 27.02.2017 р., слід зазначити, що відсутність в рішенні суду вказівки в резолютивній частині про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків й інших обов?язкових платежів - не є підставою для невиконання банком функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 08.12.2023 учасники справи не з`явилися.

Представник позивача подав до суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення суми та відсотків за депозитними договорами, стягнення пені за неналежне надання послуг - задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договорами за № SAMDNWFD100 від 18.12. 2013 року, № SAMDNWFD 100 від 18.12. 2013 року та № SAMDNWFD600 від 20.12. 2013 року в сумі 75 394, 25 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 033 880, 52 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за неналежне надання послуг у розмірі 3 % вартостя послуги за кожний день прострочення у сумі 1 266 781, 80 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2017 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» відхилено.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 05.12.2018 р. відхилив касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.02.2017 р. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04.12.2017 р. залишив без змін.

На підставі заяви від 05.12.2019 р. ОСОБА_1 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем, 20.12.2019 р. відкрито виконавче провадження №60918858, згідно виконавчого листа №369/8423/16-ц від 17.01.2018 р. виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь Відповідача коштів у сумах 75 394,25 дол. США, 1 266 781,80 грн. Після відкриття виконавчого провадження ВПВР Департаменту ДВС МЮУ, АТ КБ "Приват-Банк" 20.12.2019 р. самостійно виконав рішення суду. Сплачено 75 394,25 дол. США та 1 266 781,80 грн..

З матеріалів справи слідує, що банком, як боржником у виконавчому провадженні, були сплачені наступні суми: 75 394,25 дол. США та 1 266 781,80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 06.04.2020 p. 1) №K0406Y66AQ, 2) №9805, 3) №8404, 4) №K0406YCQQ8, 5) №8403, 6) №9804, з яких: перераховано стягувачу суми депозитних вкладів в розмірі 70 000,00 дол. США; - перераховано стягувачу суму процентів в розмірі 5 394,25 дол.США, за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб, за ставкою передбаченою ст. 167 Податкового кодексу України; - перераховано стягувачу суму пені (відповідно ч.5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів") 1 266 781,80 грн. за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб, за ставкою передбаченою ст. 167 Податкового кодексу України.

Від імені та за рахунок Стягувача Банком як податковим агентом перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставкою передбаченою ст. 167 Податкового кодексу України, в розмірі 1051,88 дол. США (5394,25 * 19,5%) та 247 022,45 грн. (1266781,80 *19,5%).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження».

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена в ст. 129-1 Конституції України.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись з даним позовом, позивач зазначав, що оспорювані кошти набуті відповідачкою безпідставно, а тому підлягають стягненню з останньої на підставі ст. 1212 ЦК України.

Статтею 11 ЦК України визначені підстави для виконання цивільних прав та обов`язків. Так, зокрема частиною 5 даної матеріального прави закріплено, що випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Враховуючи те, що належним виконанням зобов`язання є сплата банком боргу за судовим рішенням у розмірі 247 022,45 грн. та 1051,88 дол.США, Таке рішення суду, на підставі якого визначено розмір заборгованості на користь ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не скасовано й не змінено, тому відсутні підстави для застосування до даних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц прийшов до висновку про те, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Стороною позивача не доведено відсутність таких умов, які б давали підстави для повернення коштів, оскільки як встановлено матеріалами справи боржник добровільно виплатив кошти, при цьому відсутня рахункова помилка та набуття коштів стягувачем на підставі рішення суду, що свідчить про добросовісність такого набуття.

За таких обставин суд вважає, що передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні, в зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання в позовній заяві на норми податкового законодавства, за яким банк, як податковий агент, сплатив оспорюванні суми без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню у відповідності до норм ст. 1212 ЦК України боржнику, не можуть бути підставою для задоволення позову так як спростовуються правовими висновками Верховного Суду, обов`язковість яких закріплена у ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тетяна ДУБАС