Справа № 585/1947/22
Номер провадження 2/585/80/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Євлах О.О.

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.

представника позивача- ОСОБА_1 ,

за первісним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

вимоги позову: про стягнення боргу за договором позики,

та

за зустрічним позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_2

про визнання договору позики удаваним,-

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача за первісним позовом.

1. 26 серпня 2022 року ОСОБА_2 ( далі позивач) звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

1.1. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.10.2020 року він надав ОСОБА_3 позику в розмірі 544753,37 (п`ятсот сорок чотири тисячі сімсот п`ятдесят три грн. 37 коп.). На підтвердження укладення договору позики та отримання зазначеної суми відповідач ОСОБА_3 передав йому розписку, в якій вказав, що позичив у позивача 544753 (п`ятсот сорок чотири тисячі сімсот п`ятдесят три) грн. 37 коп. і зобов`язується повернути до 01.02.2021 року. 25.07.2022 року на адресу Відповідача рекомендованим листом №517 було надіслано Вимогу на суму 714794,52 грн. з проханням в трьохденний строк з моменту отримання вимоги погасити заборгованість за договором позики в розмірі 714794,52 грн. Відповідач вимогу проігнорував у зв`язку з чим позивач просить стягнути суму боргу, та штрафні санкції визначені ст.625 ЦК.

1.2. Відповідач подав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що жодного договору позики з позивачем він не укладав. Вони лише домовлялися про співпрацю, даний договір позики є удаваним, а тому вважає, що між сторонами фактично було укладено договір про надання послуг. Також відповідач зазначає, що якщо проаналізувати розписку, можна побачити, що сума позики становить 544 753,37 гривень, що є зовсім не логічним , і вже навіює сумніви щодо того, чи дійсно таку суму було позичено, оскільки можливо б було заокруглити і позичити 545000,00 гривень. Однак сума зазначена до копійки, що дає підстави вважати, що було куплено товар, а у відповідь на вказану покупку ОСОБА_3 взяв обов`язок повернути витрачені кошти. Зважаючи на викладене відповідач просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити за їх безпідставністю.

1.3. Позивач подав суду відповідь на відзив в якій зазначив, що 08.10.20 року він надав ОСОБА_3 позику в розмірі 544753,37 гривень, що стверджується розпискою. Викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики від 26.12.2022 року доводи, що розписка підтверджує укладення договору позики, однак не заміняє його і про відсутність укладеного між ним та ОСОБА_3 в письмовій формі договору позики, суперечать фактичним обставинам справи, положенням ст.ст.1046, 1047 ЦК України та висновками щодо застосування норм права, викладеним у постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/-16-ц від 08.10.2020 року у справі №194/1126/18 від 21.12.2021 року, у справі №361/7897/19 від 12.05.2022 року у справі № 725/5212/19 і є незаконними та необґрунтованими. Твердження, що договір позики не укладався, жодних коштів відповідач у нього не позивач і правочин є удаваним, суперечать фактичним обставинам справи, вимогам ст.204 ЦК України та висновкам Верховного Суду України.

2. Стислий виклад позиції позивача та відповідача за зустрічним позовом.

2.1. ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання договору позики удаваним. Свої позовні вимоги мотивував тим, що в провадженні суду знаходиться справа №585/1947/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. ОСОБА_3 вважав, що первісний позивач, звертаючись до суду з даним позовом, свідомо маніпулює фактами та змовчує певні обставини, оскільки вказаний договір позики є удаваним та фактично ніколи не укладався.

Також ОСОБА_3 зазначає, що якщо проаналізувати розписку, можна побачити, що сума позики становить 544 753,37 гривень, що є зовсім не логічним , і вже навіює сумніви щодо того, чи дійсно таку суму було позичено, оскільки можливо б було заокруглити і позичити 545000,00 гривень. Однак сума зазначена до копійки, що дає підстави вважати, що було куплено товар, а у відповідь на вказану покупку ОСОБА_3 взяв обов`язок повернути витрачені кошти.

Якщо виходити з норм чинного законодавства, розписка являється підтвердженням укладення договору позики, однак не заміняє його.

Позивач за зустрічним позовом,- ОСОБА_3 зазначає, що він є фізичною особою - підприємцем, займається лісопильним та стругальним виробництвом, оптовою торгівлею деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Будь якого цінного як рухомого так і не рухомого майна у приватній власності немає.

Таким чином постає питання: чому ОСОБА_2 позичив фактично неплатоспроможній особі таку велику суму і на такий короткий строк, а саме на майже три місяці, з 08.10.20 року по 01.02.21 року . І чому він не убезпечив себе укладенням письмового договору, у якому можливо було б зазначити всі істотні умови.

Також окремо ОСОБА_3 звертає увагу, що з розписки вбачається, що строк виконання зобов`язання до 01.02.2021 року, проте вимога про повернення коштів була виставлена лише 23.08.2022 року, тобто через півтора роки.

Як зазначає ОСОБА_3 , у період задовго до складення розписки і по 23.08.2022 року між ним та позивачем були досить задовільні ділові стосунки.

Скориставшись цим ОСОБА_2 , напевно з метою уникнення сплати податку на додану вартість, в середині 2019 року та на початку 2020 року вирішив закупити у ДП «Роменське лісове господарство» деревину, а потім передати її для обробітку ОСОБА_3 .

В подальшому факт передачі деревини ОСОБА_2 вирішив підтвердити написанням розписки, яка, як зазначає ОСОБА_3 , була написана під тиском та погрозами.

У свою чергу, ОСОБА_3 мав обробляти та продавати деревину, а виручені кошти частково передавати ОСОБА_2 .

Вказане підтверджується записами в журналі який веде ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_2 власноруч підписався, що 11.12.20 року отримав 70000,00 гривень, 24000,00 гривень та 46000,00 гривень.

Після реалізації всієї партії, ОСОБА_2 взяв обов`язок оплатити роботу ОСОБА_3

У період з середини 2019 року по 24.02.2022 року всі сторони задовольняла така співпраця. Проте з моменту вторгнення РФ на територію України, майже вся Сумська область , у тому числі і Роменський район, були окуповані. При таких обставинах жодна діяльність, зокрема і по обробітку деревини, не проводилась, а відтак і доходу від продажу меблів не було.

В такому разі, вже з середини літа ОСОБА_2 почав вимагати від ОСОБА_3 займатися роботою, а в інакшому випадку погрожував звернутись до суду з позовом у якому проситиме стягнути з останнього начебто позичені кошти, що підтверджується розпискою

ОСОБА_3 така поведінка ОСОБА_2 обурила, а відтак відповідач за первісним позовом запропонував повернути йому деревину, яку він не встиг обробити. Тим більше, ОСОБА_3 , наголошував, що кошти за реалізацію частини товару вже віддав , у підтвердження чого є особисті підписи ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 зазначає, що роблячи висновок він може зазначити про те, що між ФОП ОСОБА_2 та ДП «Роменське лісове господарство» дійсно були договірні відносини щодо закупки деревини. Аналогічні відносини були також із ДАГП «Роменський агролісгосп». І це при тому, що ФОП ОСОБА_2 не займається обробкою та реалізацією такого роду продукції. Тобто з цього слідує, що він мав змоги обробити та продати деревину, а відтак змушений був шукати того хто міг це зробити і мав законні підстави для цього. Через сукупність таких обставин ОСОБА_2 домовився із ОСОБА_3 про співпрацю.

Тобто зважаючи на вищевикладене між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір позики ніколи не укладався. Жодних коштів ОСОБА_2 йому ніколи не передавав. А тому є всі підстави вважати, що вказаний правочин є удаваним, а замість нього між сторонами було укладено договір про надання послуг з обробки деревини.

2.2. ОСОБА_2 подав суду відзив на зустрічну позовну заяву про визнання договору позики удаваним в якому зазначив, що, викладені ОСОБА_3 у зустрічному позові доводи, що розписка підтверджує укладення договору позики, однак не заміняє його і про відсутність укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в письмовій формі договору позики, суперечать фактичним обставинам справи. Будь-яких належних та допустимих доказів зв`язку між укладенням господарських договорів ОСОБА_2 , як ФОП та як директором ТОВ з ДП «Роменське лісове господарство» та укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору позики, до зустрічного позову також не додано.

Крім того позивачем за зустрічним позовом також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності між сторонами договірних відносин позики, не отримання грошових коштів за договором, а також щодо існування між сторонами інших правовідносин. Зважаючи на це ОСОБА_2 просив позовну заяву ОСОБА_3 до нього про визнання договору позики удаваним залишити без задоволення у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

3. Позивач за первісним позовом та його представник адвокат Маляр М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечувала та просили відмовити в його задоволенні.

4. Відповідач за первісним позовом та його представник адвокат Маківський В.О. в судове засідання 25 березня 2024 року не з`явилися. В попередніх судових засідання проти первісного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні за його безпідставністю, посилаючись на відзив на позовну заяву. Поданий ОСОБА_3 зустрічний позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 вересня 2022 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2023 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2023 року провадження у справі закрито на підставі п.1ч.1ст.255 ЦПК України.

Постановою сумського апеляційного суду від 24.10.2023 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження судового розгляду.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

За первісним позовом

6. Судом встановлено, що згідно оригіналу розписки від 08.10.2020 року ОСОБА_3 проживаючий в АДРЕСА_1 взяв у борг 544753,37 гривень і зобов`язується повернути до 01.02.2021 року.( т.2а.с.9).

7. 25.07.2022 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_3 вимогу на суму 714794,52 грн. з розрахунком інфляційних збитків. ( а.с.7-8).

За зустрічним позовом

8. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду повідомив, що працює майстром заготівельником лісу в Роменський «Агролісгосп». Сторін по справі знає по роботі. Співпрацювали з ними. Його обов`язки на 2020 рік входило прийом і відпуск лісопродукції. Крім нього на нижньому складі працював начальник складу. У 2020 році це був ОСОБА_5 . Зараз він працює в м.Лебедин. Деревина, яка надходить на склад чіпується і створюється ТТН на відпуск. Відпуск деревини проводився і ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Було таке, що ОСОБА_3 приїздив і по документах ОСОБА_2 отримував деревину. Це було з дозволу керівництва, не один раз. Транспортом різним користувались. Оплачує особа, яка зазначена в ТТН. Чи це був ФОП чи громадянин, точно сказати не може, не пам`ятає. Якщо особа зареєстрована ФОП, то отримує як ФОП і як громадянину вони не відпускають. Чи був ОСОБА_3 ФОП у 2020 році він не знає. Чи були якісь договірні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 він не знає. Стосовно боргових зобов`язань між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 він нічого не знає.

9. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , суду повідомила, що сторін знає, працювала з ними. В 2019 та 2020 роках зареєструвалась як ФОП і почала працювати у ОСОБА_3 в цеху. Займалась лісопереробкою. Отримувала ліс в лісгоспі і переробляла його. ОСОБА_3 теж був ФОП. Займався лісопереробкою. З ОСОБА_2 знайома по роботі, бачила його у цеху ОСОБА_3 , ОСОБА_9 Звертався до ОСОБА_10 за виконанням робіт. Вони співпрацювали. Вона з ОСОБА_11 не співпрацювала. Інколи бачила як ОСОБА_12 віддавав гроші ОСОБА_13 кінці 2020 року взимку перед Новим роком бачила як ОСОБА_12 з Ничиком сварились. ОСОБА_12 наполягав на тому щоб ОСОБА_9 поставив підпис у зошиті, і лише тоді він віддасть йому гроші. ОСОБА_9 підписався і ОСОБА_12 віддав йому гроші. Скільки не знає. В зошиті, який веде ОСОБА_12 підпис про отримання коштів схожий на підпис ОСОБА_2 . Знає, що ОСОБА_2 співпрацював з ОСОБА_14 , інколи привозили ліс на переробку від ОСОБА_15 до ОСОБА_10 в цех. Про борг ОСОБА_10 перед ОСОБА_9 знає лише те, що гроші ОСОБА_16 не давали. Передачі грошей та написання розписки не бачила.

10. Згідно Свідоцтва ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа підприємець . (а.с.179-180).

11. Копія з блокнота з записом про те що 11.12.20 року ОСОБА_2 отримав 70000,00 гривень, 24000,00 гривень та 46000,00 гривень. (а.с.181-183)

12. Рахунок від 13.07.20 на суму 66994,00 грн, 09.02.20 року на суму 40802,00 грн. від 23.07.20 оку на суму 37925,00 грн., від 17.07.20 р. на суму 46503,00 грн ФОП ОСОБА_3 платник ТОВ Антарес Інгвест №1. (а.с.185-186).

13.Платіжне доручення №10578 від 29.07.20 р. на суму 37925,00 сплачено ФОП ОСОБА_3 ТОВ Антарес Інгвест №1(а.с.187).

14.Платіжне доручення №10514 від 21.07.20 р. на суму 46503,00 сплачено ФОП ОСОБА_3 ТОВ Антарес Інгвест №1(а.с.188).

15.Платіжне доручення №10479 від 13.07.20 р. на суму 66994,00 сплачено ФОП ОСОБА_3 ТОВ Антарес Інгвест №1(а.с.189).

16.Платіжне доручення №102736 від 29.05.20 р. на суму 37901,00 сплачено ФОП ОСОБА_3 ТОВ Антарес Інгвест №1(а.с.190).

17.Платіжне доручення №10327 від 11.06.20 р. на суму 40802,00 сплачено ФОП ОСОБА_3 ТОВ Антарес Інгвест №1(а.с.191).

18.Платіжне доручення №9644 від 14.02.20 р. на суму 36904,00 сплачено ФОП ОСОБА_3 ТОВ Антарес Інгвест №1(а.с.192).

V. Норми права

19. Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістомст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин (висновок Верховного Суду України у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026 цс 16).

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

VІ. Оцінка Суду.

20. Враховуючи вищевикладене, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали позову та докази, надані на підтвердження позовних вимог, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наданих доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, виходячи з аналізу змісту норм статей, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З урахуванням наявності розписки про отримання позики, суд приходить до висновку щодо невиконання зобов`язань за вказаними договорами позики.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання.

Враховуючи правовий висновок, що міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, посилаючись на договір позики розписку та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, оскільки відповідач за первісним позовом на день подання позову до суду зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, суд приходить до висновку щодо задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача суми грошових коштів(основного боргу) за договорами позики в сумі 544753,37 гривень.

Стосовно вимоги про стягнення 154734,82 грн.- інфляційних збитків та 25476,55 грн., то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки відповідно до п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК « У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем»).

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики удаваним задоволенню не підлягає. Оскільки заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач за зустрічним позовом має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Аналізуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що при укладенні спірного договору позики воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені оспорюваним правочином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не доведено: факт укладення правочину, який на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином, у зв`язку з чим вимоги позивача про визнання договору позики від 08.10.2020 року , укладеного між ним та ОСОБА_2 удаваним не ґрунтуються на Законі та є обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Оскільки підстави для визнання договору позики від 08.10.2020 року удаваним відсутні, тому вимога позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним удаваного правочину задоволенню також не підлягає.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

25. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням первісного позову сплачений судовий збір необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пропорційно задовленим вимогам.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81,141,258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики (борговою розпискою) 544753(пятсот сорок чотири гривні сімсот пятдесят трни) гривні 37 копійок основного боргу.

В задоволенні решти первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судщовий збір в сумі 5447 ( пять тисяч чотириста сорок сім) гривень 54 копійки.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики удаваним,- відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення складено 04 квітня 2024 року.

Позивач за первісним позовом та відповідач та зустрічним позовом: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ