Номер провадження: 22-ц/813/874/24
Справа № 495/4999/21
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Лозко Ю.П., Коновалова В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Анісімової Н.Д., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та знесення самочинного будівництва, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та зустрічних позовних вимог

09.07.2021 року керівник Білгород Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Білгород Дністровської районної державної адміністрації звернувся з позовом до суду до ОСОБА_1 , в якому просив: скасувати рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації Сосніної Г.В. від 13.04.2017 року № 40620758 за яким, ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , набуто право власності на дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001 (РНОНМ 208, номер запису про право власності 25709426); припинити право власності ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001 (РНОНМ 208, номер запису про право власності 25709426); зобов`язати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , знести об`єкт самочинного будівництва, а саме, дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2022 року позов Білгород Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, Білгород Дністровської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та знесення самочинного будівництва задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації Сосніної Г.В. від 13.04.2017 року № 40620758 за яким, за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване право власності на дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001 (РНОНМ 208, номер запису про право власності 25709426).

В частині позову щодо припинення права власності ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001 (РНОНМ 208, номер запису про право власності 25709426) та зобов`язання ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , знести дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001 відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності на дачний будинок ОСОБА_1 була проведена з порушенням частини 4 статті 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, де йдеться мова про те, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

Адреса суборендованій земельній ділянці площею 0.0073 га ОСОБА_1 була присвоєна рішенням Удобненської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області за № 46 від 24.09.2015 року і мала наступний зміст: АДРЕСА_1 . Технічний паспорт на зазначений дачний будинок містить аналогічні відомості. На підставі викладеного суд робить висновок про проведення державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації Сосніною Г.В. державної реєстрації від 13.04.2017 року № 40620758, за якою за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване право власності на дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001 (РНОНМ 208, номер запису про право власності 25709426) всупереч статті 4 вищезазначеного Закону і у державного реєстратора були всі підстави відмовити у державній реєстрації такого права на підставі пунктів 1, 3 частини 1 статті 24 Закону.

У зв`язку із вищевикладеним суд вважає, що позовні вимоги Білгород Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, Білгород Дністровської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то скасування державної реєстрації на дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не позбавляє правового зв`язку ОСОБА_1 з цією спорудою, навіть за відсутності державної реєстрації права ОСОБА_1 продовжує володіти цією некапітальною спорудою, будівельними матеріалами, що складають споруду та користуватися ділянкою площею 0.0073 га, на якій розташована споруда.

Судом не встановлено заявлених прав третіх осіб на зазначений дачний будинок, будь яких

боргових зобов`язань ОСОБА_1 , на підставі яких це майно може бути стягнуто на користь інших осіб. У зв`язку з тим, що припинення права власності це припинення права володіння, користування та розпорядження майном, та воно відбувається на підставах, передбачених 346 статтею Цивільного кодексу України, то суд не може позбавити відповідача прав володіння та користування дачною будівлею і можливістю у майбутньому зареєструвати право власності на це майно у законний спосіб. Згідно зі статтею 346 ЦКУ право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції;10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника;12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Ні ЦКУ, ані спеціальним Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не передбачено припинення права власності на майно у випадку скасування державної реєстрації права, а тому у суду немає підстав припиняти право власності ОСОБА_1 на дачний будинок.

Після скасування державної реєстрації на нерухоме майно - дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1 може зберігатися власність на некапітальну споруду за цією адресою без державної реєстрації такого права, що не суперечить частині 4 статті 334 ЦК України.

Також суд зробив висновок про відсутність підстав вважати дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , самочинною будівлею, так як від побудований на підставі дозволу розпорядження Білгород Дністровської державної адміністрації Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого єгерського пункту Хатки Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок від 27.12.2006 року за №1500/2006.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що судом першої інстанції зазначено, що у відповідності до Указу Президента України «Про створення Нижньодністровського національного природного парку» від 13.11.2008 юридичний статус запроектованих територій заповідного урочища Дністровські плавні втрачено, так як зазначена територія включена до національного природного парку Нижньодністровський.

Натомість, заповідне урочище «Дністровські плавні» загальною площею 7620 га створено 1 жовтня 1993 року рішенням Одеської обласної ради народних депутатів № 496-XXI «Про заходи по збереженню і розвитку природно-заповідного фонду області». Питання зміни меж, категорії та скасування статусу територій та об?єктів природно-заповідного фонду визначені статтею 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», відповідно до якої зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об?єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.

Таким чином, підставою для зміни меж чи скасування статусу заповідного урочища «Дністровські плавні» має бути відповідне рішення Одеської обласної ради, прийняте з дотриманням порядку, передбаченого ст. 51-53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Водночас, будь-яких рішень щодо скасування статусу заповідного урочища «Дністровські плавні» Одеською обласною радою не приймалось. Зі змісту Указу Президента України від 13.11.2008 N° 1033/2008 вбачається, що питання юридичного статусу заповідного урочища «Дністровські плавні» Указом не вирішувалось.

У зв`язку з цим, залишається незрозумілим з яких мотивів та правових підстав суд дійшов висновку про втрату юридичного статусу заповідного урочища «Дністровські плавні».

Також, як зазначалось окружною прокуратурою у позовній заяві, частина території заповідного урочища «Дністровські плавні» увійшла до складу території Нижньодністровського національного природного парку. Нижньодністровський національний природний парк, крім заповідного урочища «Дністровські плавні» поширюється також і на територію ландшафтного заказника «Лиманський». На території Одеської області непоодинокими є випадки існування територій природно-заповідного фонду, які входять до складу територій інших об?єктів природно-заповідного фонду.

Знаходження одного або більше об?єктів природно-заповідного фонду в межах іншого не заборонено законодавством та є допустимим.

Таким чином, включення частини території заповідного урочища «Дністровські плавні» до складу національного парку, ніяким чином не змінює природоохоронний режим та юридичний статус заповідного урочища.

Більш того, судом наведено недостовірну інформацію щодо змісту листа ТОВ «Південний інститут ґрунтів і грунтоведення» від 28.01.2021, зазначивши, що нібито території заповідного урочища «Дністровські плавні» повністю увійшли до складу Нижньодністровського національного природного парку.

Однак, лист ТОВ «Південний інститут грунтів і грунтоведення» від 28.01.2021 такої інформації не містить.

Одночасно відповідно до листа ТОВ «Південний інститут грунтів і Грунтоведення» від 22.02.2021 територія земельної ділянки, яка Нижньодністровського національного природного парку, а залишилась в перего веденикористуванні Біляївської РО УТМО, парку, залишилась в межах заповідного урочища «Дністровські плавні». Факт належності земельної ділянки, яка перебуває у користуванні Біляївської РО УТМР, до складу заповідного урочища «Дністровські плавні» також підтверджується висновками органів державної влади, підприємств, установ, організацій, наданими у 2010-2012 роках при розробленні Проекту зміни меж заповідного урочища «Дністровські плавні» на території Білгород-Дністровського району Одеської області, а саме висновками комісії, створеної розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 05.11.2012 № 837/A-2012, науковим обґрунтуванням Одеського національного університету імені І. Мечникова від 28.10.2010, науковим обґрунтуванням Державної екологічної академії від 24.11.2012 No 113.005/03, експертним висновком ДП «Науково-дослідний центр екологічного маркетингу та інжинірингу» НААН України від 22.11.2012 Ло 20; висновком громадської експертизи, розробленої під керівництвом голови Одеської обласної організації УТМР Жука С.К., голови Одеського регіонального відділення асоціації міст України і громад Демченка В.Г., затвердженого 15.11.2012 президентом екологічного центру сталого розвитку України-головою громадської ради при Держуправлінні охорони навколишнього природного середовища в Одеській області Геращенком Ю.Є.. Щодо обставин, встановлених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 у справі № 815/7292/16.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 у справі № 815/7292/16 адміністративний позов Біляївської РО УТМР до Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій щодо затвердження Положення про заповідне урочище «Дністровські плавні» (далі - Положення) та зобов?язання розробити та затвердити Положення з урахуванням норм природоохоронного законодавства України задоволено частково, визнано протиправними лії Державного управління охорони природного середовища Одеської області щодо затвердження Положення, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом першої інтанції було встановлено, що «із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що чинним, на момент затвердження Положення про заповідне урочище «Дністровські плавні», природно-охоронним законодавством взагалі не було передбачено розроблення, та затвердження положення про заповідне урочище, що відповідно свідчить про безпідставність, та неправомірність затвердження вказаного Положення Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області». Дійсно, у редакції Закону України «Про природно-заповідний фонд України», чинного на момент затвердження Положення, не передбачалось можливості розробки та затвердження положення про заповідне урочище. Таким чином, Одеським окружним адміністративним судом при розгляді справи № 815/7292/16 визнано протиправними дії Державного управління охорони природного середовища Одеської області щодо затвердження Положення, виключно виходячи з підстав відсутності повноважень на вчинення таких дій у відповідності до положень Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Натомість, суд першої інстанції, безпідставно зазначає, що нібито при розгляді справи № 815/7292/16 судом визнано протиправними дії Державного управління охорони природного середовища Одеської області щодо затвердження Положення в тому числі, в частині невідповідності діючому законодавству України і в частині включення земельної ділянки, орендованої Біляївською РО УТМР (з Єгерським пунктом Хатки) з іншими територіями, що зазнали техногенного впливу, до складу заповідного урочища Дністровські плавні.

Також судом першої інстанції зазначено, що «в процесі судового провадження було встановлено, що включення за Положенням про заповідне урочище Дністровські плавні до складу урочища територій, що зазнали техногенного впливу (полос відведення автошляху Одеса-Рені, електромережі ВЛ 110 кВ Старокозаче-Канал, Єгерського пункту Хатки, споруд, шляхів, лінійних та інших об?єктів транспорту і зв?язку, стоянки транспорту, структур з пересуванням механічних транспортних засобів, інших видів штучного шумового впливу, що перевищують установлені нормативи) суперечить статтям 16, 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Проте, вказані обставини Одеським окружним адміністративним судом при розгляді справи № 815/7292/16 не перевірялись і не встановлювались.

У тексті постанови Одеського окружногоадміністративного суду відсутні будь-які подібні твердження, на які посилається суд першої інстанції в оспорюваному рішенні.

Натомість вказані обставини судом першої інстанції дослівно викладені з четвертої сторінки відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву.

За наслідками безпідставно наведених неіснуючих висновків суду, встановлених у справі № 815/7292/16, суд першої інстанції (знову ж таки без врахування приписів ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України») прийшов до хибного висновку, що території, які зазнали техногенного впливу, не можуть використовуватися як землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а тому повинні знаходитись за межами заповідного урочища «Дністровські плавні».

Судом першої інстанції наводиться твердження, що на теперішній час межі заповідного урочища Дністровські плавні не встановлені в натурі, що спростовує факт віднесення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0001 до складу заповідного урочища «Дністровські плавні».

У оспорюваному рішенні судом першої інстанції неодноразово використовуються поняття «землі (категорія земель) природно-заповідного фонду», «територія природно-заповідного фонду» та за наслідками оцінки доказів у мотивувальній частині рішення суд приходить до висновку, що орендована Біляївською РО УТМР земельна ділянка знаходиться за межами заповідного урочища «Дністровські плавні», оскільки за основним цільовим призначенням відноситься до категорії земель водного фонду.

На законодавчому рівні закріплено, що з моменту створення території природно-заповідного фонду вся його територія повинна охоронятися як особливо цінна відповідно до проекту створення.

Отже, «території ПЗФ» є ширшим поняттям, ніж «земельні ділянки ПЗФ». Території П3Ф можуть поширюватись на земельні ділянки, що перебувають у власності/користуванні будь-яких осіб та з різним цільовим призначенням.

Як зазначалось окружною прокуратурою у позовній заяві, орендована Біляївською РО УТМР земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги ріки Дністер, щодо якої у відповідності до положень ст. 60, 61 ЗК України, ст. 88, 89 ВК України встановлений режим обмеженої господарської діяльності.

Не відхиляючи вказані доводи окружної прокуратури, судом першої інстанції наведено твердження, що збудований ОСОБА_1 дачний будинок не є капітальним, що підтверджується інформацією Інспекції ДАБІ в Одеській області, відділу містобудування та архітектури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Державної санітарно-епідеміологічної служби Одеської області, Державної інспекції сільського господарства в Одеській області.

Законодавцем щодо прибережних захисних смуг, як природоохоронних територій з режимом обмеженої господарської діяльності, встановлено пряму заборону будівництва дач.

Спірний дачний будинок не відноситься до гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд, а тому його розміщення в межах прибережної захисної смуги ріки Дністер є незаконним. При цьому, суд дійшов хибних висновків, здійснюючи прив?язку характеристики спірного дачного будинку до терміну «капітальність».

У позовній заяві прокурором обґрунтовано незаконність будівництва відповідачем дачного будинку як нерухомого майна та проведення щодо нього державної реєстрації права власності.

Ураховуючи викладене, висновки суду в цій частині прямо суперечать положенням ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України щодо режиму використання прибережних захисних смуг.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги прокурора в частині скасування рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Сосніна Г.В. від 13.04.2018 № 40620758, за яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на дачний будинок загальною площею 63,8 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001 (РНОНМ 208, номер запису про право власності 25709426).

Приймаючи рішення про задоволення позову в цій частині, суд дійшов висновку, що державна реєстрація права власності на дачний будинок проведена з порушенням ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки дачний будинок є некапітальною спорудою. Одночасно суд відмовив у задоволенні позову в частині припинення права власності ОСОБА_1 на спірний дачний будинок, мотивуючи своє рішення тим, що ні ЦК України, ані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено припинення права власності на майно у випадку скасування державної реєстрації права.

Проте, саме лише скасування судом рішення державного реєстратора без припинення права власності на дачний будинок унеможливлює виконати рішення суду шляхом припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_1 та не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушених інтересів держави, а отже не спроможне надати ефективний захист порушених прав та інтересів.

Рух провадження у справі

29 червня 2022 року ухвалено оскаржуване рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

21 липня 2022 року подано апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2022.

21 липня 2022 року відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілено на судову колегію : ОСОБА_2 -головуючий суддя, Сєвєрова Є.С., Вадовська Л.М..

Відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 21.02.2023 року суддю ОСОБА_2 звільнено у відставку.

Відповідно до п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року із змінами та доповненнями, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Кострицького В.В..

Відповідно до п. 3.8 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року із змінами та доповненнями, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Кострицького В.В., Коновалову В.А., Лозко Ю.П.

Явка в судове засідання

Прокурор зявився у судове засідання, інші учасники справи та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання не з`явились, що не заважає розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Крім того, в попередніх судових засіданнях сторони надали вичерпні пояснення щодо обставин справи. Судом було створено можливості для надання сторонами додаткових пояснень та доказів . Враховуючи тривале знаходження справи на стадії апеляційного перегляду та необхідність дотримання розумних строків судового розгляду судова колегія вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів без присутності сторін в останьому судовому розгляді.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, жодними достовірними та належними письмовими доказами позивач у судовому засіданні не довів факт розташування земельної ділянки площею 2.1580 га з кадастровим номером :01:005:0001 в межах заповідного урочища «Дністровські плавні» та національного природного парку «Нижньодністровський», ним не надано також будь-якого висновку судової землевпорядної експертизи, яка б про це свідчила.

Будинок загальною площею 63.8 кв.м., що перебуває у власності ОСОБА_1 та земельна ділянка загальною площею 2.1580 га з кадастровим номером :01:005:0001, в межах якої знаходиться суборендована ділянка ОСОБА_1 знаходяться поза межами території як заповідного урочища «Дністровські плавні», так і національного природного парку «Нижньодністровський».

Докази, які б свідчили про капітальність дачної будівлі ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні. Тому, твердження позивача про капітальність спірної будівлі, її самочинність та знаходження в межах прибережної захисної смуги ріки Дністер не заслуговують на увагу.

Державна реєстрація права власності на дачний будинок ОСОБА_1 була проведена з порушенням частини 4 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де йдеться мова про те, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Скасування державної реєстрації на дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не позбавляє правового зв`язку ОСОБА_1 з цією спорудою, навіть за відсутності державної реєстрації права власності ОСОБА_1 продовжує володіти цією некапітальною спорудою, будівельними матеріалами, що складають споруду та користуватися ділянкою площею 0.7943 га, на якій розташована споруда.

Ані цивільним законодавством, ані спеціальним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено припинення права власності на майно у випадку скасування державної реєстрації права, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав припиняти право власності ОСОБА_1 на дачний будинок.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність підстав вважати дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , самочинною будівлею, зумовлена тим, що він побудований на підставі дозволу - Розпорядження БілгородДністровської державної адміністрації «Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого єгерського пункту «Хатки» Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок» від 27.12.2006 року за №1500/2006.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції

рішенням державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації Сосніної Г.В. від 13.04.2017 року № 40620758 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на дачний будинок загальною площею 63.8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001 (РНОНМ 208, номер запису про право власності 25709426).

Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 2.1580 га поза межами населеного пункту на території Білгород Дністровського району Одеської області 47 км. траси Одеса Ізмаїл з кадастровим номером :01:005:0001, яка знаходиться в користуванні Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок на підставі Договору оренди земельної ділянки (далі - Договір) строком на 49 років, що зареєстрований в Одеській регіональній філії ДП Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах записом від 20.09.2004 року за № 259.

Частина земельної ділянки площею 0.0073 га під дачним будинком загальною площею 63.8 кв.м., який належить ОСОБА_1 , Біляївською РО УТМР та ОСОБА_1 було укладено договір суборенди земельної ділянки, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за рішенням державного реєстратора Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції Алексєєнко В.А. від 18.09.2014 року за № 15900530.

На підставі розпорядження Білгород Дністровської районної державної адміністрації від 03.11.2003 року за № 1496 надано Біляївській РО УТМР земельну ділянку водного фонду загальною площею 2.1580 га, в тому числі 0.7943 га забудованої землі, розташованої поза межами населеного пункту на території Білгород Дністровського району Одеської області у довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років під розміщення Єгерського пункту Хатки, на підставі чого між Білгород Дністровською районною державною адміністрацією та Біляївською РО УТМР 20.09.2004 року був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 49 років, що зареєстрований в Одеській регіональній філії ДП Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах записом від 20.09.2004 року за № 259.

Зазначений договір земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0001 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В.А. від 20.08.2014 року за № 15262973 з реєстраційним номером майна 08 та номером запису 6735414.

Рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 01.10.1993 № 496-ХХІ було затверджено перелік нововиявлених територій й об`єктів природно-заповідного фонду області місцевого значення, до якого, зокрема включено Заповідне урочище Дністровські плавні площею 7620 га.

Відповідно до Положення про заповідне урочище Дністровські плавні заповідне урочище Дністровські плавні створене з метою збереження біологічного різноманіття й унікальних плавневих екосистем гирлової області ріки Дністер, що має важливе наукове, природоохоронне санітарно-екологічне, пізнавальне та естетичне значення.

Заповідне урочище «Дністровські плавні» було основою для створення в 1996-1997 роках Національного природного парку «Нижньодністровський». Землі заповідного урочища відносяться до земель природоохоронного призначення і входять до складу природно-заповідного фонду Одеської області та України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 по справі № 815/7292/16 позовні вимоги Біляївської РО УТМР до Одеської ОДА, Департаменту екології та природних ресурсів Одеської ОДА про визнання протиправними дій щодо затвердження Положення про заповідне урочище «Дністровські плавні», в тому числі, в частині невідповідності діючому законодавству України і в частині включення земельної ділянки, орендованої Біляївською РО УТМР (з Єгерським пунктом «Хатки») з іншими територіями, що зазнали техногенного впливу, до складу заповідного урочища «Дністровські плавні», були задоволені.

В рамках вказаної справи встановлено, що до Положення про заповідне урочище «Дністровські плавні», затвердженого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області 10.03.1994, у тому числі, включено об`єкти нерухомості, котрі належать позивачу - Біляївській районній організації українського товариства мисливців і рибалок.

Окрім того, Одеським окружним адміністративним судом було встановлено, що у Висновку державної землевпорядної експертизи, затвердженому начальником Одеського обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України Пастушенко П.П. від 30.12.2003 № 1182, даною земельною ділянкою, де фактично побудований єгерський пункт, районна організація УМТР користується з 1967 року. Межі та площа земельної ділянки, що передається в довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років враховують фактично обстановку та необхідну територію для нормального функціонування єгерського пункту загальною площею 2.1580 га, у тому числі, під будівлями та дворами 0.7943 га, у тому числі в довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років 2.1580 га із забудованих земель 0.7943 га. Фактично забудована земельна ділянка передається Біляївській районній організації УМТР за рахунок земель Білгород-Дністровського району під розміщення єгерського пункту «Хатки».

Відповідно до наявних у матеріалах справи Наукових обґрунтувань можливості змін меж заповідного урочища «Дністровські плавні», складених Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова від 28.10.2010 та від 12.08.2014, в заповідному урочищі знаходиться акваторія річки Дністер (6 км) і прилегла територія, включаючи полотно автомобільної дороги Одеса - Рені з відповідною смугою відчуження на ділянці від 43 до 51 км. Уся ця територія є техногенною зоною, на якій знаходиться ділянка колишнього осетрового господарства з будівлями і спорудами (біля 40 га), житлова зона АДРЕСА_2 ), митна та прикордонна служба з будівлями і спорудами, будівлі єгерського пункту мисливського господарства Біляївської районної організації Одеської обласної організації УТМР (27 домівок), приватна територія (біля 4 га), та траси зв`язку й дві смуги ЛЕП. По суті, перетворена господарською діяльністю територія, що існує вже тривалий час, в межах якої неможливо забезпечити дотримання вимог статей 16 і 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», за яких на території заповідного урочища забороняється будь-яка діяльність, що порушує природні процеси, які відбуваються у природних комплексах, включених до їх складу.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені господарські об`єкти не повинні були включатись до складу території заповідного урочища або створюваній заповідній території можливо було надати іншу категорію. Та обставина, що території площею 158.3649 га, які зазнали техногенного впливу, не можуть використовуватися як землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а тому повинні знаходитися за межами заповідного урочища «Дністровські плавні», підтверджується поданням Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області від 04 грудня 2012 року № 1165/05 та від 31 січня 2013 року № 47/02-05, експертним висновком щодо змін меж території заповідного урочища «Дністровські плавні» на території Білгород-Дністровського району Одеської області, розробленим державним підприємством «Науково-дослідний центр екологічного маркетингу і інжинірингу» від 22 листопада 2012 року № 20, науковим обґрунтуванням можливості зміни меж заповідного урочища «Дністровські плавні» від 28 жовтня 2010 року, розробленим Одеським національним університетом ім. І.І. Мечникова, науковим обґрунтуванням на зміну меж заповідного урочища «Дністровські плавні» на території Білгород-Дністровського району Одеської області від 24 листопада 2012 року № 113.005/03, розробленим Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління від 06 лютого 2013 року № 102, клопотанням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 05 листопада 2012 року № 3491/08-19/1/6735, актом обстеження території заповідного урочища «Дністровські плавні» на території Білгород-Дністровського району, затвердженим головою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, погодженням суміжного постійного користувача земельної ділянки - державного підприємства «Одеське лісове господарство» від 10 січня 2013 року № 8, погодженням Міністерства екології та природних ресурсів України від 24 грудня 2012 року № 25099/09/10-12.

Відповідно до Указу Президента України «Про створення Нижньодністровського національного природного парку» від 13.11.2008 територія заповідного урочища «Дністровські плавні» включена до національного природного парку «Нижньодністровський». Про вказані обставини вказував позивач.

На теперішній час межі заповідного урочища «Дністровські плавні» не встановлені в натурі.

Згідно з Проектом землеустрою щодо організації і встановлення меж території Нижньодністровського національного природного парку, що виготовлений в 2021 році ТОВ «Південний інститут грунтів і грунтоведення» на підставі Розпорядження від 20.10.2010 за № 998/А 2010 Одеської обласної державної адміністрації «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж Нижньодністровського національного природного парку на території Білгород-Дністровського, Біляївського, Овідіопольського районів», ділянка з кадастровим номером :01:005:0001 не входить до меж парку, про що свідчать геодезичний план і кадастрові плани вказаного проекту.

ТОВ «Південний інститут грунтів і грунтоведення» є землевпорядною та геодезичною організацією, яка єдина мала повноваження встановлювати межі, розташування та склад складових земель національного природного парку «Нижньодністровський». Відповідно до відповіді Одеській обласній прокуратурі від 28.01.2021 ТОВ «Південний інститут грунтів і грунтоведення» зазначили, що земельна ділянка площею 2.1518 га з кадастровим номером :01:005:0001 відповідно до матеріалів проекту формування території національного природного парку «Нижньодністровський», розробленого ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж Ніжньодністровського національного природного парку, не входить до території національного природного парку «Нижньодністровський», що відображено на викопіюванні зі схеми меж Ніжньодністровського національного природного парку.

З технічної документації по передачі земельної ділянки в довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років Біляївській районній організації КТМР під розміщення існуючого Єгерського пункту «Хатки», виготовленої Одеським філіалом Українського державного інституту проектування садів та виноградників «УКРДІПРОСАД», вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0001 загальною площею 2.1580 га, надана в оренду Біляївській РО УТМР, відноситься до категорії земель водного фонду. Аналогічна інформація значиться у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.06.2014 за № НВ 014 в розділі Загальні відомості про земельну ділянку.

Розпорядженням Білгород-Дністровської державної адміністрації «Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого єгерського пункту «Хатки» Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок» від 27.12.2006 за №1500/2006, надано дозвіл на розміщення дерев`яних будівель некапітального типу.

У листі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області від 13.11.2008 за №01112-2836 зазначено, що розміщені дерев`яні будівлі Єгерського пункту «Хатки» Біляївської РО УТМР не відносяться до капітальних та не потребують дозволів на їх будівництво.

Згідно з висновком відділу містобудування та архітектури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 24.09.2009 за № 932 щодо проекту розвитку генерального плану існуючого єгерського пункту «Хатки» Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок, узгоджено проект розміщення 50 дерев`яних будинків, 16 елінгів для зберігання плавзасобів.

В листі Державної санітарно-епідеміологічної служби Одеської області Міністерства Охорони Здоров`я України від 18.08.2006 за №3-1/2849 значиться про розгляд проекту облаштування земельної ділянки під розміщення існуючого єгерського пункту «Хатки» на території Білгород-Дністровського району 47 км траси Одеса-Ізмаїл, а також про те, що пункт «Хатки» існує ще з 1967 року і на ньому на час надання відповідного листа вже знаходилось 36 дерев`яних некапітальних будівель і що були отримані позитивні висновки і дозволи Одеського обласного управління по водному господарству, Одеського обласного управління екології та природних ресурсів від 16.08.2006 за № 3682/03-06-12.

Згідно з актом перевірки дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 23.06.2015 Біляївська РО УТМР здійснює земельне користування у повній відповідності до Договору оренди та норм діючого законодавства України.

У листі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області від 24.07.2009 за №05/1-3095 на адресу Старшого радника юстиції Білгород-Дністровської прокуратури ОСОБА_3 зазначено, що на підставі висновку, розробленого НПЦ «Екострой», споруди єгерського пункту «Хатки» призначені для сезонного (тимчасового) використання і відповідають вимогам СЕС та МЧС.

Зазначеними установами та їх спеціалістами у відповідній галузі була встановлена відповідність знаходження некапітальних будівель членів Біляївської РО УТМР діючому законодавству та будівельним нормам України.

Суборендованій земельній ділянці площею 0.0073 га, користувачем якої є ОСОБА_1 , рішенням Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за № 46 від 24.09.2015 була присвоєна адреса: АДРЕСА_1 .

У відповідності до статей 7, 14 Закону України «Про природно заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Згідно зі статтею 61 ЗК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, в тому числі, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

За обставинами даної справи земельна ділянка ОСОБА_1 площею 0.0073 га під дачним будинком, загальною площею 63.8 кв.м. (іншого матеріалами справи не зафіксовано) є частиною земельної ділянки площею 2.1580 га з кадастровим номером :01:005:0001. Будь-яких доказів належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка :01:005:0001 знаходиться в межах заповідного урочища «Дністровські плавні» та національного природного парку «Нижньодністровський» в матеріалах справи відсутні. Висновки експерта, які б підтверджували вказані обставини, також, відсутні в матеріалах справи та сторонами до суду не подавалися.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Як було встановлено апеляційним судом будинок ОСОБА_1 знаходиться на земельній ділянці площею 2.1580 га поза межами населеного пункту на території Білгород-Дністровського району Одеської області 47 км траси Одеса Ізмаїл з кадастровим номером :01:005:0001, яка знаходиться в користуванні Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок на підставі Договору оренди земельної ділянки (далі - Договір) строком на 49 років, що зареєстрований в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» записом від 20.09.2004 за № 259.

Частина цієї земельної ділянки площею 0.0073 га під дачним будинком, загальною площею 63.8 кв.м., який належить ОСОБА_1 , була передана Біляївською РО УТМР Довганю С.Ф. 27.08.2014 на підставі договору суборенди земельної ділянки, що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за рішенням державного реєстратора Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Алексєєнко В.А. від 13.09.2014 за № 7049233.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що розпорядженням Білгород-Дністровської державної адміністрації «Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого єгерського пункту «Хатки» Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок» від 27.12.2006 за №1500/2006 було надано дозвіл на розміщення дерев`яних будівель некапітального типу.

Крім того, Міністерство регіонального розвитку та будівництва України в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області листом від 13.11.2008 за №01112-2836 вказали, що розміщені дерев`яні будівлі Єгерського пункту «Хатки» Біляївської РО УТМР не відносяться до капітальних та не потребують дозволів на їх будівництво. Вказані обставини спростовують посилання апелянта на факт самочинності спірного будинку.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази належні докази щодо здійснення після цього періоду відповідачем капітального будівництва (реконструкції).

Крім того, судом апеляційної інстанції було проведено 5 судових засідань, на яких було повідомлено прокурора про можливість надання додаткових доказів, проте будь яких клопотань та доказів прокурором не подавалось.

Тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

За положеннями статей 2, 3, 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктами 41, 42 Постанови КМУ від 25.12.2015 року за № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень » для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 10.04.2018 на будинок АДРЕСА_3 рік побудови дачного будинку 1991 рік (т. 1, а.с. 151).

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, в тому числі висновки експертиз, які б свідчили про капітальність дачного будинку загальною площею 63.8 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0001 та належить ОСОБА_1 ..

Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при проведенні державної реєстрації права власності на дачний будинок ОСОБА_1 .

Як роз`яснено в постанові КЦС Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 367/4613/18-ц відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18 і у постанові ВСУ від 03 червня 2020 року у справі №363/4852/17.

Згідно зі статтею 346 ЦКУ право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Припинення права власності це припинення права володіння, користування та розпорядження майном та воно відбувається на підставах, передбачених 346 статтею ЦК України.

Скасування державної реєстрації права власності на дачну будівлю у випадку порушень процедури реєстрації не є підставою припинення права власності на майно відповідача. Тому суд не може позбавити відповідача прав володіння та користування дачною будівлею.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В даній справі позивачу-апелянту був наданий повний обсяг цивільних прав на підтвердження його обгрунтувань та доведення позовних вимог. Разом з тим, позивачем не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме те, що спірний дачний будинок є самочинною будівлею, наслідком чого є припинення права власності на дачний будинок, а також факт розташування земельної ділянки площею 2,1580 га з кадастровим номером :01:005:0001 в межах заповідного урочища «Дністровські плавні» та Національного природного парку Нижньодністровський», а клопотання про призначення експертизи, яка б доводила протилежне, а також підтверджувала капітальність спірного дачного будинку, сторонами в процесі розгляду справи не заявлялось, пропозиції суду вже апеляційної інстанції надати докази капітальності спірної споруди позивачем-апелянтом проігноровано (т.4 а.с.53-54). За думкою колегії суддів змагальність цивільного процесу передбачає активну процесуальну позицію сторін в справі та, відповідно, покладає обов`язки на учасників подавати докази, клопотання, заяви, вчиняти відповідні процесуальні дії з метою доведення власної позиції та спростування позиції опонента. Роль суду за концепцією змагального процесу полягає у балансуванні інтересів сторін, сприянні в реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи тощо. При цьому суд наділяється активною процесуальною позицією лише в деяких виключних випадках з огляду на характер та предмет спору. В інших випадках за загальним правилом саме на сторони покладається обов`язок вчинення процесуальних дій з метою доведення відповідної позиції.

Як було вище зазначено, будь-які доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, на якій розміщений дачний будинок, знаходиться в межах території заповідного урочища «Дністровські плавні» або національного природного парку «Нижньодністровський» в матеріалах справи відсутні. Тому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта в цій частині.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про те, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, посилаючись на встановлені обставини Одеським окружним адміністративним судом в справі № 815/7292/16 зазначив « в процесі судового засідання було встановлено, що включення за Положенням про заповідне урочище «Дністровські плавні» до складу урочища територій, що зазнали техногенного впливу полос відведення автошляху Одеса - Рені, електромережі ВЛ 110 кВ «Старокозаче Канал», Єгерського пункту «Хатки», споруд, шляхів, лінійних та інших об`єктів транспорту і зв`язку, стоянки транспорту, структур з пересуванням механічних транспортних засобів, інших видів штучного шумового впливу, що перевищують установлені нормативи, суперечить статтям 16, 30 Закону України «Про природно заповідний фонд України».

Натомість, Одеський окружний адміністративний суд в рамках справи № 815/7292/16 суд виходив з того, що до Положення про заповідне урочище «Дністровські плавні», затвердженого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області 10.03.1994, у тому числі, включено об`єкти нерухомості, котрі належать позивачу - Біляївській районній організації українського товариства мисливців і рибалок, зокрема, будівлі, які розташовані на земельній ділянці 47км траси Одеса-Ізмаїл, у яких розміщується база Єгерський пункт «Хатки». Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Державного управління охорони природного середовища Одеської області щодо затвердження Положення про заповідне урочище Дністровські плавні.

Разом з тим, вказані обставини не впливають на правову кваліфікацію спору та оцінку обставин даної справи з врахуванням вище викладених висновків.

Так само, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково зазначив, що в ТОВ «Південний інститут грунтів і грунтоведення» в листі від 28.01.2021 вказали, що території заповідного урочища «Дністровські плавні» повністю увійшли до складу Нижньодністровського національного природного парку.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Південний інститут грунтів і грунтоведення» в своєму листі від 28.01.2021 ТОВ «Південний інститут грунтів і грунтоведення» зазначили, що земельна ділянка площею 2.1518 га з кадастровим номером :01:005:0001 відповідно до матеріалів проекту формування території національного природного парку «Нижньодністровський», розробленого ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж Ніжньодністровського національного природного парку, не входить до території національного природного парку «Нижньодністровський», що відображено на викопіюванні зі схеми меж Ніжньодністровського національного природного парку.

Відповідно до листа ТОВ «Південний інститут грунтів і грунтоведення» від 10.02.2021 згідно з матеріалами формування об`єктів природно-заповідного фонду заповідне урочище «Дністровські плавні» не в повному обсязі входить до складу території Ніжньодністровського національного природного парку.

Враховуючи вказані обставини апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апелянта. Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що вказані обставини не спростовують вище викладений висновків щодо того, що в матеріалах справи відсутні, а позивач в процесі розгляду не довів відповідними доказами той факт, що земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок відповідача знаходиться в межах заповідного урочища чи національного природного парку.

Щодо скасування рішення державного реєстратора та одночасного визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав. Як вже вище зазначалось відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Апеляційний суд зауважує, що розпорядженням Білгород-Дністровської державної адміністрації «Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого єгерського пункту «Хатки» Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок» від 27.12.2006 за №1500/2006 було надано дозвіл на розміщення дерев`яних будівель некапітального типу. Крім того, Міністерство регіонального розвитку та будівництва України в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області листом від 13.11.2008 за №01112-2836 вказали, що розміщені дерев`яні будівлі Єгерського пункту «Хатки» Біляївської РО УТМР не відносяться до капітальних та не потребують дозволів на їх будівництво.

Отже, в контексті обставин даної справи спірний будинок ОСОБА_1 взагалі не підлягав державній реєстрації, відповідно процедура реєстрації є такою, що відбулася помилкового в порушення ч. 4 ст. 4 вказаного Закону. Відповідно, за такої ситуації одночасного визнання, зміни чи припинення судовим рішенням речових прав не вимагається. В мотивувальній частині рішення суду першої інстанції міститься висновок щодо належності спірної споруди ОСОБА_1 , право власності на яку не підлягає державній реєстрації на підставі ч. 4 ст. 4 Закону. Тому апеляційний суд відхиляє ці доводи апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обставини на які посилався апелянт та оцінивши доводи, на які він посилався, апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, з врахуванням вище наведених обставин справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України вважає необхідним доповнити рішення суду першої інстанції в частині мотивування та в іншій частині рішення залишити без змін.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2022 року змінити та доповнити в частині мотивування.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко