РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3381/23

11 січня 2024 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О.С.

з участю секретаря судових засідань Забейди А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костопільської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташовоної за адресою: Рівненська область, Костопільський район, Золотолинська сільська рада (кадастровий номер :04:022:0088), на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: Рівненська область, Костопільський район, Золотолинська сільська рада (кадастровий номер :04:022:0010), на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами вцілому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належали на праві власності матері померлого чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , після якого залишилось спадкове майно, а саме: земельні ділянки, житловий будинок, які на праві власності зареєстровані за матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Вказує, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 оскільки постійно проживала разом з ним. 14.12.2022 року позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 11.01.2023 року позивачу державним нотаріусом повідомлено, що у провадженні Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області знаходиться спадкова справа №29/2021 щодо майна померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був зареєстрований на день своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до поданих документів, що зберігаються у справі, спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина померлого. Спадкове майно, а саме: земельні ділянки та житловий будинок, належать ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , і позивачу роз`яснено, що для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 необхідно довести, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 . Вказує, що рішенням суду від 09.06.2020 ОСОБА_2 було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , однак така заява подана не була через стан здоров`я. Зазначає, що ОСОБА_2 через поважні причини не встиг прийняти спадщину, оскільки потребував сторонньої допомоги у зв`язку з чим були реальні перешкоди для прийняття спадщини після ОСОБА_3 .

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, остання скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про смерть №1031 від 12.09.2005 (а.с.146).

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є чоловіком та дружиною, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.15).

Встановлено, що 14.12.2022 позивачка звернулася до Костопільської державної нотаріальної контори з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті чоловіка ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено, оскільки майно на яке вона хотіла отримати свідоцтво, на праві приватної власності належить матері чоловіка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Чоловік позивачки ОСОБА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_3 не прийняв спадщину, що підтверджується листом №6/02-14 від 11.01.2023, постановою №13702-31 від 31.05.2023 (а.с.29-30)

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч.1-3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що чоловік позивачки ОСОБА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , не звертався у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, він має право звернутися до суду з позовом про додатковий строк для прийняття спадщини.

Встановлено, що чоловіку позивачки ОСОБА_2 , рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/802/20 від 09.06.2020, було надано додатковий строк терміном два місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.18-19).

Судом встановлено, що чоловік позивачки ОСОБА_2 після надання йому додаткового строку рішенням суду від 09.06.2020 для прийняття спадщини, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свої матері ОСОБА_3 не подавав, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Оскільки, чоловік позивачки ОСОБА_2 не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 , тому він є таким, що і не прийняв, і не оформив спадщину після смерті свої матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , і як наслідок не набув права власності на спадкове майно після смерті свої матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Главою 86 ЦК України, визначений порядок спадкування за законом, зокрема статтею 1268 передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є невісткою ОСОБА_3 , і позивачка ОСОБА_1 просить суд визнати право власності у порядку спадкування на майно, яке на праві приватної власності належить померлій ОСОБА_3 .

Чинним Цивільним кодексом України, зокрема ст.1261-1265 визначено п`ять черг спадкування за законом, і до складу жодної із черг спадкоємців за законом невістка не включається.

Судом встановлено, що за життя мати померлого чоловіка позивачки ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Золотолинської сільської ради Костопільського району Рівненської області Стасюк Г.М. 13.12.1999 року, зареєстрованим в реєстрі за №49, відповідно до якого все її майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось і взагалі все те, на що вона за законом мала право заповіла - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних долях, що встановлено рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/802/20 від 09.06.2020 (а.с.18-19)

Таким чином судом встановлено, що на майно яке залишилося після смерті матері померлого чоловіка позивачки ОСОБА_3 , за заповітом мають право в рівних долях дві особи, чоловік позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , однак позов пред`явлено до Костопільської міської ради, більше того позивачка просить суд визнати право власності на все майно належне ОСОБА_5 на праві приватної власності.

З відповіді на запит Костопільської держаної нотаріальної контори Рівненської області судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ), спадкова справа Костопільською державною нотаріальною конторою Рівненської області не заводилася, однак надано було інформаційну довідку із спадкового реєстру №75310586 від 29.12.2023, з якої вбачається, що приватним нотаріусом Семенюк С.І. заведена спадкова справа №24/2023 від 19.06.2023 щодо майна померлої ОСОБА_3 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ), та 21.07.2023 було видано свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.156-157).

Таким чином, судом встановлено, що на момент подачі вказаного позову до суду (28.09.2023), приватним нотаріусом Семенюк С.І. уже була заведена спадкова справа, щодо майна померлої ОСОБА_3 та було видано свідоцтво про право на спадщину.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Положенням ч.1 ст.1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Судом встановлено, що позивачка чи її представник не зверталася до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача належним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. (постанова Верховного суд 759/19779/18 провадження № 61-4523св21 10 листопада 2021 року)

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду №697/2052/17-ц провадження № 61-3014св19, 04 грудня 2019 року.

Пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому його не було залучено відповідачем, оскільки лише за наявності належного відповідача у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені. Зазначене узгоджується з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові № 315/236/21 28 грудня 2022 року.

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є спадкоємець який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а не Костопільська міська рада Рівненської області.

Оскільки, чоловік позивачки ОСОБА_2 після смерті свої матері ОСОБА_3 спадщину за заповітом і за законом не прийняв і не оформив, позов пред`явлено до відповідача, який не повинен відповідати по пред`явленому позову, а також те, що невістка не включається до складу жодної із черг спадкоємців за законом, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Костопільської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 141, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Костопільської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області, 35000, Рівненська область, м. Костопіль, вул. Незалежності, 14.

Повне судове рішення складено 18.01.2024.

СуддяО. С. Цвіркун