ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 квітня 2024 року м. Чернівці

справа № 723/1413/23

провадження №22-ц/822/245/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Височанської Н.К.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Петровецької сільської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано наступним. 26.02.2016 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі ДРАЦС Сторожинецького РУЮ у Чернівецькій області, актовий запис №38.

Під час спільного проживання у позивача та відповідача народилася донька: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.12.2018 року рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами було розірвано.

З моменту припинення шлюбних відносин відповідач не цікавиться життям дитини, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток та взагалі не спілкується з дитиною.

У відповідності до рішення від 18.10.2023 року №72 виконавчого комітету Петровецької сільської ради надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позивач просила позбавити ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом судового рішення в апеляційному суді в розмірі 15 620 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення, незаконним, безпідставним та винесеним з порушенням норм процесуального права і невірним застосуванням норм матеріального права.

Посилаючись на обставини, вказані в позові зазначає, що матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків, натомість в матеріалах справи немає жодного доказу чи підтвердження виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків протягом трьох років.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2023 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 26.02.2016 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі ДРАЦС Сторожинецького РУЮ у Чернівецькій області, актовий запис №38.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

10.12.2018 року рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення суду.

Як вбачається з свідоцтва про зміну імені ОСОБА_2 змінив власне ім`я на ОСОБА_2 .

Судом було досліджено два висновки, які надані позивачем та представником : один висновок органу опіки та піклування про розв`язання спору щодо позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 жителя с. Череш Чернівецького району Чернівецької області щодо малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 жительки АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що батько звертався з заявою про захист своїх прав на батьківство, і саме колишня дружина і забороняє йому спілкуватися та приймати участь у вихованні їх доньки. Натомість заявниця ОСОБА_1 повідомила, що навпаки ініціювала спілкування з колишнім чоловіком через інтернет, однак він на її ініціативу не реагував. Про стягнення з відповідача аліментів вона не зверталася, відповідач не передає кошти, не утримує доньку, не телефонує їй. Всі ці обставини спонукали її звернутися з заявою про позбавлення батьківських прав відповідача відносно їх доньки. Згідно висновку орган опіки і піклування не вбачав винної поведінки у діях батька дитини, та відсутності правових підстав для позбавлення батьківських прав.

Другий висновок наданий службою у справах дітей Петровецької сільської ради від 18 жовтня 2023 року на підставі показів - ОСОБА_6 , яка представляла інтереси доньки ( ОСОБА_1 ) за довіреністю та повідомила, що на даний час ОСОБА_1 проживає з іншим чоловіком, якого дитина називає батьком. Виконавчий комітет отримав електронну заяву від ОСОБА_7 , який зазначив, що він три роки підтримує шлюбні стосунки з ОСОБА_1 з ними проживає малолітня дитина ОСОБА_3 і він стверджує, що повністю виконує функції батька - виховує, одягає, забезпечує продуктами харчування, проводить дозвілля та організовує її відпочинок. За період його проживання з ОСОБА_1 він ніколи не чув і не бачив, щоб батько дитини себе проявляв в будь-якому вигляді, а його дружина ніколи не перешкоджала у спілкуванні з дитиною, а тому вважає що ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Суд першої інстанції зазначив, що вважає даний висновок служби у справах дітей Петровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області зробленим не на всебічному і повному дослідженні всіх обставин та думки самих батьків, а зроблений однобічно та не достатньо обґрунтований, посилаючись на документи та пояснення тільки однієї сторони. Крім того, позивачем надано рішення №72 від 18.10.2023 року про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав, а висновок комісії відсутній.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, представників сторін, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір

не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного

або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право

і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину

з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками ( постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони

не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти ( постанова Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20)).

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати

як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня

2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ

від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21 (провадження № 61-10098св23), та багатьох інших.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста

статті 19 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність

або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні спору суд першої інстанції, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та бажання відповідача брати участь у вихованні й спілкуванні з дитиною, дійшов правильного висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено й судом не встановлено.

Апеляційний суд ураховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин не відповідає їх інтересам.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд вірно з ним не погодився.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

ОСОБА_2 подав відзив в якому заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки, так як бажає спілкуватися із нею, що свідчить про те, що він не втратив інтересу до дитини і має намір на відновлення відносин із нею.

Твердження позивача що батько не спілкуються із донькою не є підставою для позбавлення його батьківських прав, враховуючи крім іншого, те, що дитина постійно проживає з матір`ю, яка створила нову сім`ю, обмеження спілкування із батьком, оскільки він перебуває за кордоном та наявність конфлікту між сторонами.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме, умисне чи злісне нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні дитини і умисне ухилення від їх виконання.

Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Проте, апеляційний суд визнає за необхідне попередити відповідача про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання доньки, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2023 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:

Попередити ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 5 квітня 2024 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак