ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 639/3821/23

провадження № 22ц/818/1377/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О. В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , представник відповідача - ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 січня 2024 року в складі судді Труханович В.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.

Позовна заява мотивована тим, що є він пенсіонером‚ інвалідом ІІ групи, не працює, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 487,76 грн на місяць. Інших джерел доходів не має. Його становище є вкрай нужденним, оскільки він постійно хворіє, має складнощі з самообслуговуванням, часто звертається за медичною допомогою та витрачає переважну частину пенсії на придбання ліків.

Вказав, що фактично він є самотньою людиною, сам мешкає у будинку та інших осіб, що мали б здійснювати догляд за ним, окрім сина, немає.

Зазначив, що його син, ОСОБА_2 , працевлаштований, має можливість допомагати йому матеріально, однак відмовляється це робити.

Просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання батька в розмірі частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 1/8 частини від всього заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 18 липня 2023 року і до зміни матеріального чи сімейного становища сторін; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 1 073,60 грн, рішення у межах суми рахунку за місяць звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Судом не враховано, що позивач є власником нерухомого майна, фактично мешкає у домоволодінні, яке надано йому у безоплатне користування його родиною. Позивач отримує пенсію та забезпечений прожитковим мінімумом. Довідка про розмір пенсії станом на вересень 2022 року не відображає актуальні дійсні доходи позивача. Батько не брав участі у його вихованні. З десяти років він перебував на повному державному утриманні в школі-інтернаті. Він є інвалідом третьої групи, потребує постійного обстеження та лікування, оперативного втручання, що ставить його у скрутне матеріальне становище, враховуючи, що його сімейний бюджет складається з мінімальної заробітної плати, виплату якої роботодавець затримує, та пенсії по інвалідності. Суд не взяв до уваги його доводи, викладені у письмових поясненнях, та пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подано клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , а також клопотання про витребування доказу - довідки про доходи ОСОБА_1 за 2023-2024 рік у Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, у задоволенні яких колегія суддів вважає за необхідне відмовити на підставі частини 2 статті 367 ЦПК України та того, що відповідач не надав доказів поважності причин його не звернення з таким клопотанням до суду першої інстанції.

05 березня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 через представника подав до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, яке ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 березня 2024 року залишено без задоволення.

13 березня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про долучення документів: його пояснень, довідки про реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 1994 року та довідок про його доходи за період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2024 року, з яких вбачається, що він отримував пенсію по інвалідності в розмірі у січні та лютому 2023 року по 2 559,76 грн, з березня 2023 року по лютий 2024 року - по 2 984,87 грн, у березні 2024 року - 3 223,95 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, що він потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з чим на відповідача слід покласти обов`язок утримувати непрацездатного батька шляхом сплати аліментів на його користь у розмірі 1/8 частини всіх доходів щомісячно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 3, 17).

Також ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 59).

ОСОБА_1 у шлюбі не перебуває з 22 грудня 2009 року. Його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними його паспорта громадянина України (а. с. 4-5).

Також за вказаною адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , однак він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 58, 59).

Власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 - колишня дружина ОСОБА_1 (а. с. 65-66).

ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААА № 969851 від 04 квітня 2019 року. Йому протипоказана тяжка фізична праця, управління автотранспортом, рекомендовано «Д» - нагляд, спеціальне та санаторно-курортне лікування (а. с. 7-8).

У травні 2022 року ОСОБА_1 проведено операцію, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1263/266 (а. с. 105).

З довідки про доходи № 6874 8385 0759 1878 від 28 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності: у квітні 2022 року - 2 300,00 грн, у травні 2022 року - 2 360,56 грн, з червня по вересень 2022 року - 2 487,76 грн (а. с. 9).

ОСОБА_2 з 14 квітня 1993 року по 10 червня 1997 року (з 5 по 9 клас) навчався в Комунальному закладі «Харківська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів № 14 Харківської міської ради», що підтверджується довідкою від 06 червня 2023 року № 94 (а. с. 27).

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є студентом Харківського державного професійно-педагогічного фахового коледжу імені В.І. Вернадського (а. с. 60, 61).

ОСОБА_2 має низку захворювань, є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААВ № 323898 від 29 вересня 2022 року, та наданою ним медичною документацією (а. с. 67-68, 69-77).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України вбачається, що ОСОБА_2 працює в Комунальному підприємстві «Тепловодопостачання Височанської селищної ради», де отримує заробітну плату близько 7 000,00 грн щомісячно (а. с. 78-83).

З письмових пояснень ОСОБА_4 - колишньої дружини ОСОБА_1 вбачається, що він не опікувався сином, не утримував його, вимагав гроші, знущався. Також з письмових пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_1 має нерухоме майно, яке здає в оренду (а. с. 28-30, 32).

01 вересня 2000 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок по АДРЕСА_3 (а. с. 31, 98).

За поясненнями ОСОБА_1 цей будинок розібраний (а. с. 101).

Також за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частину квартири АДРЕСА_4 та квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , як вбачається з відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно та витягу № 35851618 від 15 жовтня 2012 року (а. с. 62-64, 104).

При цьому, квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_1 продав ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2017 року (а. с. 97).

05 серпня 2017 року ОСОБА_2 придбав за договором купівлі-продажу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7 (а. с. 95-96).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19).

Частиною 1 статті 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

Тлумачення статті 204 СК України свідчить, що вона може застосовуватися, якщо встановлено у сукупності такі обставини: (а) непрацездатність матері, батька; (б) потребу матері, батька в матеріальній допомозі; (в) ухилення матері, батька від виконання батьківських обов`язків. Тобто, звільнення від обов`язку утримувати матір, батька може мати місце лише у випадку, якщо такий обов`язок у дочки, сина виник.

Обов`язок батьків утримувати дитину встановлено у статті 180 СК України, способи виконання якого визначено статтями 180, 185 СК України.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків обов`язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи.

Такими доказами, зокрема можуть бути судове рішення у кримінальному провадженні за статтею 164 КК України або документи, які стали підставою для призначення дитині тимчасової державної допомоги, відповідно до положень Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189. Наявність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» передбачено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, становить 2 093,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він є непрацездатним, має інвалідність, постійно хворіє, та розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому забезпечувати належний рівень життя.

При цьому, будь-яких доказів щодо розміру своїх щомісячних витрат на харчування, лікування, сплату комунальних послуг, утримання будинку тощо, та що отримувана ним пенсія не забезпечує його потреб, позивачем не надано.

Доводи позивача про те, що він потребує матеріальної допомоги через необхідність лікування, не знайшли свого підтвердження, оскільки надані позивачем відомості про його інвалідність за загальним захворюванням та необхідність лікування не свідчать про понесені у зв`язку з цим витрати та їх розмір.

До того ж, як встановлено судом, у власності ОСОБА_1 є нерухоме майно, від якого він може отримувати доходи.

Окрім цього, ОСОБА_1 не зазначає у позовній заяві й відомостей про можливість отримання матеріальної допомоги від повнолітньої дочки, що також повинно враховуватися судом при вирішенні позову.

При вирішенні питання щодо стягнення аліментів з повнолітньої особи на утримання батьків необхідною умовою для задоволення вимог є саме потреба матері, батька в матеріальній допомозі, яка визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків, враховуючи отримання ними пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Не доведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та покладення на відповідача обов`язку утримувати свого батька.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 640/919/17 (провадження № 61-30295св18) від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц (провадження № 61-18661св18).

Враховуючи, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, та доказів щодо недостатності доходу позивача для покриття його щомісячних витрат не надано, судова колегія вважає висновок суду про часткове задоволення позову помилковим.

На підставі викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

При цьому, доводи ОСОБА_2 щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо нього судова колегія не бере до уваги, оскільки у відповідача не виник обов`язок з утримання батька через недоведеність потреби останнього у матеріальній допомозі, отже підстав для вирішення питання щодо звільнення його від такого обов`язку немає.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн необхідно компенсувати йому за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 січня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити.

Судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.