Провадження №2/521/135/43
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий судя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Петренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності на частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовує тим, що він з 23.10.1993 року перебував з ОСОБА_3 у шлюбі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2016 року шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі придбано квартиру АДРЕСА_2 . Оскільки, вищевказане нерухоме майно було придбане за час шлюбу, воно автоматично являється спільною сумісною власністю подружжя.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси справі присвоєно єдиний унікальний номер 521/11747/21, головуючим визначено суддю Плавича І.В.

Ухвалою судді Малиновського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні.

Від відповідача ОСОБА_3 через канцелярію суду надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки квартири за адресою : АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Малиновського районного суду міста Одеси від 27.09.2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у майні, прийнято та об`єднано в одне провадження для спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

Ухвалою від 22 травня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси закрив підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у майні та призначив справу до судового розгляду по сутті. Також суд задовольнив заяву ОСОБА_3 про виклик свідків.

08 серпня 2024 року представник ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про повернення до підготовчого засідання у справі, обґрунтовуючи клопотання тим, що виникла необхідність у збільшені позовних вимог за зустрічним позовом про визнання квартири АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

08 серпня 2024 року Малиновський райсуд м. Одеси постановив ухвалу, якою перейшов зі стадії розгляду справи по сутті до стадії підготовчого провадження.

Ухвалою судді Малиновського районного суду міста Одеси від 08 серпня 2024 року було прийнято заяву ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог, а саме, що квартира АДРЕСА_2 ,загальною площею 51.4 кв.м. є особистою приватною власністю ОСОБА_3 . Вимоги обґрунтовує тим, що вона за особисті кошти придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Кошти у розмірі 100 000,00 гривень вона отримала в результаті виграшу в лотерею «Лото-забава». Лотерейний квиток був придбаний матір`ю чоловіка ОСОБА_4 та переданий їй, ОСОБА_3 , особисто в якості подарунка на новорічні свята.

04.09.2024 року Малиновський райсуд міста Одеси закрив підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання того, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 51.4 кв.м., є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та призначив справу до судового розгляду по сутті.

З боку представника ОСОБА_3 адвоката Байрачної А.К. до суду надійшла заява про розгляд справи за її та позивача ОСОБА_3 відсутності, в якій позовні вимоги щодо визнання квартири АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_3 підтримала і просила їх задовольнити.

11 вересня 2024 року, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , подав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначає, що після збільшення ОСОБА_3 позовних вимог, де вона просить суд визнати за нею право власності на всю квартиру АДРЕСА_2 , він визнає її збільшені позовні вимоги та одночасно заявляє про відмову від позову до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання за ним права особистої приватної власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та закриття провадження у справі, відповідно до ст.206 ЦПК України. ОСОБА_1 просить суд прийняти відмову від позову до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання за ним права особистої приватної власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , закрити провадження у справі та розглянути справу за його відсутності.

Представник ОСОБА_1 адвокат Єргієв Д.І. подав до суду заяву, якою підтримав заяву ОСОБА_1 та також визнав збільшені позовні вимоги ОСОБА_3 , а саме про визнання того, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 51.4 кв.м., є особистою власністю ОСОБА_3 , яка була придбана за особисті кошти останньої та не заперечував про їх задоволення. Також просив суд прийняти відмову від позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та закрити провадження у справі в цій частині. Також представник просив суд розглядати справу за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 .

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Частиною 1 ст.206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.3 ст.206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Визнання ОСОБА_1 зустрічного позову ОСОБА_6 , зі збільшеними позовними вимогами 08.08.2024 року, не суперечить закону, не порушує прав інших осіб, що з урахуванням матеріалів справи, в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову ОСОБА_1 судом не встановлено.

Дослідивши матеріали, суд прийшов до висновку про прийняття визнання ОСОБА_1 позову ОСОБА_3 про те, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 51.4 кв.м., є її особистою приватною власністю та закриття провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 51.4 кв.м., особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Під ефективним засобом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект і повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів та аналізу пояснень свідків встановлено такі обставини.

Судом встановлено, що 23 жовтня 1993 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб відділом РАЦС Іванівського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 04 від 23.10.1993 року та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18.05.2016 р. по справі №521/6743/16-ц, що набрало чинності 28.05.2016 р., шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 було повернуто дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 ».

Як було встановлено в суді, ОСОБА_3 за особисті кошти придбала двокімнатну квартира АДРЕСА_2 . Йдеться про 100 000,00 гривень, отримані ОСОБА_3 в результаті виграшу в лотерею «Лото-забава». Лотерейний квиток був придбаний матір`ю чоловіка ОСОБА_4 та переданий в якості подарунка ОСОБА_3 на новорічні свята, що підтверджується поясненнями свідків.

Із пояснень свідка ОСОБА_9 вбачається, що напередодні Новорічних свят, в її присутності, ОСОБА_4 подарувала особисто ОСОБА_3 лотерейний білет «Лото - забава», в результаті чого остання отримала виграш у розмірі 100000(сто тисяч) грн..,які вона вклала в будівництво житла. Також зазначила,що ОСОБА_3 сама, робила ремонт отриманої квартири.

Свідок ОСОБА_10 також пояснив, що проживає по сусідству з ОСОБА_3 , знає її сім`ю з моменту отримання нею квартири АДРЕСА_2 . Йому відомо, що ОСОБА_3 отримала у подарунок від матері чоловіка лотерейний білет «Лото-Забава», який був виграшним і вона виграла 100000 грн., які вклала в будівництво квартири. Він також був свідком того, як ОСОБА_3 самотужки робила ремонт квартири.

22.08.2004 року, між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівний комбінат» був укладений Договір №119/1 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків. Відповідно п.п.2.1.1, 2.1.2 зазначеного правочину ОСОБА_3 , як інвестор, прийняла на себе зобов`язання інвестувати у будівництво двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а підрядник зобов`язався здійснити необхідний обсяг будівельно-монтажних робіт та передати у власність інвестору вказане житло.

Загальна сума, сплачена за Договором №119/1, склала 106 881,00 грн. та була внесена на користь підрядника згідно квитанцій від 25.08.2004 р. на суму 85 109,00 грн., від 05.10.2004 р. на суму 5 400,00 грн., від 26.11.2004 р. на суму 7 100,00 грн., від 23.02.2005 р. на суму 9 272,00 грн. . Разом із тим, підрядник свої обов`язки за Договором №119/1 від 22.08.2004 року виконав не у повному обсязі. Всупереч п.п.2.1.4, 2.2.3, 2.2.4 зазначеного правочину квартира АДРЕСА_3 була передана інвестору без оформлення правовстановлюючих документів, за відсутності вирівнювальної стяжки підлоги, оштукатурених стін та стель, підвіконь . ОСОБА_3 за свої особисті кошти виконала роботи, пов`язані із добудовою житла, що підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10

22.05.2006 року Малиновський районний суд м.Одеси ухвалив рішення по справі № 2-3578/2006, визнав за ОСОБА_11 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 був обізнаний про судову справу і не оскаржував рішення суду.

Отже, суд встановив, що набуття квартири АДРЕСА_2 було здійснено за рахунок коштів, які належали особисто ОСОБА_3 , які були отримані в результаті виграшу в лотерею «Лото-забава», яка була подарована їй ОСОБА_4 , та в результаті її праці. Тобто, відповідно до ст.57 СК України, спірна квартира є її особистою приватною власністю. ОСОБА_1 не приймав участі в придбанні квартири.

Даний факт доказуванню не підлягає, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, оскільки обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналогічний висновок зроблено і у п. 24постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

В пункті 23 визщевказаної постанови роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-801цс16 та від 12 жовтня 2016 року у справі №6-846цс16.

Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , визнав зустрічний позов ОСОБА_3 зі збільшеними позовними вимогами повністю, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою. Згідно даної заяви ОСОБА_1 наслідки визнання позову та відмова від свого позову йому відомі та зрозумілі.

Визнання позову це розпорядницька дія відповідача, його згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення. Визнання позову є розпорядницькою дією відповідача і означає безумовну згоду з вимогами позивача та з винесенням судом рішення на користь позивача незалежно від наявності і доведеності фактів, що входять у підставу позову. Визнання факту є різновидом пояснень відповідача, як засобу доказування і спрямоване на підтвердження наявності певної обставини, доказування якої згідно з правилами про розподіл тягаря доказування покладається на позивача.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, враховуючи подану відповідачем нотаріальну заяву про визнання позову, суд вважає, що квартира АДРЕСА_2 є придбаною за особисті кошти ОСОБА_3 , а тому є визначені законом підстави для задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно ч.3 ст. 143 ЦПК України у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Керуючись ст. ст.57, 60 СК України, ст.ст.2,5,10,80,82,141,143,206,247,258,259,263-265,268,280-282,352,354 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_2 її особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 51,4 кв.м., особистою приватною власністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Судові витрати , а саме судовий збір у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя: І.В. Плавич