Справа № 573/2149/23
Номер провадження 2/573/26/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді СВИРГУНЕНКО Ю.М.

з участю секретаря ПІВНЬОВОЇ О.М.,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: УПРАВЛІННЯ «СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ» СУМСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про визначення місця проживання дітей,

У С Т А Н О В И В:

I. Стислий виклад позиції сторін

1. Короткий зміст позовної заяви

14 листопада 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги обґрунтовує наступним чином.

06 вересня 2013 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Від подружнього життя мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина регулярно виїжджає за кордон у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності, постійно відсутня вдома з сім`єю, не приділяє належної уваги дітям. Остання всерйоз розцінює можливість на тривалий час залишитися за кордоном, а саме у Чорногорії, облаштувати там побут і після цього забрати дітей. Таку позицію відповідача розцінює як реальну загрозу втратити будь який контакт дітьми та можливість приймати участь у їх вихованні, оскільки, упродовж дії воєнного стану не зможе вільно виїжджати за межі України.

Зазначає, що забезпечує відвідування сином навчального закладу, приділяє увагу розвитку дітей, грає у розвиваючі ігри, читає книжки, водить на тренування до спортивних секцій та на курси іноземної мови. Постійні переїзди разом з відповідачем призведуть до небажаного переривання навчання як у навчальному закладі так і в спортивних секціях, створять проблеми в соціалізації дітей. Вважає, що найкращим варіантом уникнення подібних негативних наслідків є визначення місця проживання дітей разом з ним, аби він мав змогу продовжувати займатись їх вихованням та утриманням у тому обсязі та режимі, які забезпечать найкращі умови для стабільного розвитку.

Діти мають власну кімнату, обладнану усім необхідним для розвитку та відпочинку, забезпечені іграшками та іншими необхідними речами. Він працює на посаді заступника директора ТОВ «Луксор лімітед», на даний час перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації в Управлінні Служби безпеки України в Сумській області, має стабільний дохід, який покриває всі витрати на виховання і утримання дітей. Шкідливих звичок, а також вад або розладів здоров`я, які б перешкоджали у повній мірі виконувати батьківські обов`язки не має, до відповідальності не притягувався.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просить визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним.

2. Короткий зміст відзиву на позовну заяву

05 січня 2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що бажає залишитися за кордоном на тривалий час, знайти там стабільне джерело доходу та житло, адже пріоритетом для неї є безпека та можливість професійного росту. Позовні вимоги ОСОБА_3 визнає повністю (а. с. 62-63).

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 15 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам частини четвертої статті 177 ЦПК України та частин четвертої - п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України (а. с. 28-29).

Ухвалою від 25 грудня 2023 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, третьої особи на 18 січня 2024 року. Відповідачу та третій особі запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відповідно відзив на позовну заяву та пояснення щодо позову (а. с. 58).

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

У підготовче засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а. с. 70).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася. У відзиві на позовну заяву зазначила, що позов ОСОБА_3 визнає повністю, просила розглядати справу без її участі (а. с. 62-63).

Заступник начальника Управління «СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ» Сумської міської ради Павленко В.І. надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, висновок про можливість визначення місця проживання дітей з батьком підтримують (а. с. 73).

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В абзаці третьому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абзацу шостого пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Оскільки відповідач позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для прийняття визнання позову відповідачем та ухвалення рішення в підготовчому засіданні за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , 06 вересня 2013 року у Зарічному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції зареєстрували шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис №423 (а. с. 6).

У шлюбі сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а. с. 10-11).

З акту обстеження умов проживання родини від 08 листопада 2023 року встановлено, що позивач ОСОБА_3 проживає разом зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Для виховання та розвитку дітей у будинку створені належні умови. Мати дітей у зв`язку зі сферою своєї діяльності часто перебуває за межами міста та України. Інколи діти проживають з нею за іншою адресою. Мати не має можливості брати з собою дітей в силу їх малолітнього віку та зайнятості. Зі слів батька, діти постійно проживають з ним, він їх утримує та займається вихованням. Донька в силу свого віку потребує постійного догляду, для чого батько залучає няню. Сусід ОСОБА_3 - ОСОБА_9 підтвердив, що постійно бачить батька з дітьми. Батько має емоційний контакт з ними, допомагає сину в навчанні та спорті, грається з донькою, доглядає за нею (а. с. 24).

Будинок, у якому проживає ОСОБА_3 разом з дітьми належить ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_4 (а. с. 47).

Відповідно до заяви ОСОБА_10 , вона з власної ініціативи, добровільно та безкоштовно надала належне їй домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 для спільного проживання відповідача з його дітьми та її онуками (а. с. 46).

Згідно з висновком Управління «СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ» Сумської міської ради №2017/27.1-26 від 29 грудня 2023 року, місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 можливо визначити разом з ОСОБА_3 , оскільки діти практично весь час проживають з батьком, мають з ним емоційний зв`язок (а. с. 60).

Відповідно до характеристики Сумського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Сумської міської ради №373 від 01 грудня 2023 року ОСОБА_5 з вересня 2021 року навчається у 3 класі даного закладу. За період навчання батько учня ОСОБА_3 цікавився навчальною програмою та навчальними досягненнями сина, контролює наявність зошитів та підручників, виконання домашнього завдання, забезпечує шкільним приладдям, підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори, активно приймає участь у шкільних заходах (а. с. 43).

Згідно з характеристикою тренера-викладача з дзюдо ОСОБА_11 від 04 грудня 2023 року, ОСОБА_5 займається у секції дзюдо. Батько хлопця постійно цікавиться навчальною програмою та спортивними досягненнями сина, контролює наявність спортивного одягу і його чистоту, підтримує зв`язок з тренером та його колегами, відвідує тренування сина, безпосередньо приймає участь у фізичному вихованні ОСОБА_5 (а. с. 44).

За місцем фактичного проживання та за місцем роботи позивач характеризується виключно позитивно. Проживає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Працював на посаді заступника директора ТОВ «Луксор Лімітед», з 13 липня 2022 року увільнений від виконання посадових обов`язків у зв`язку з проходженням військової служби на підставі статті 119 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». На даний час проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Сумській області. З вересня 2022 року по квітень 2023 року отримав заробітну плату в загальному розмірі 520 455 грн 38 коп. (а. с. 20-23, 39, 45).

Згідно з медичною документацією ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мають задовільний стан здоров`я (а. с. 41-42).

Відповідач займається підприємницькою діяльність, тривалий час перебуває за кордоном, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру та копією закордонного паспорту останньої (а. с. 12-19, 65-68).

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно з частинами другою, восьмою та дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

VІ. Висновки суду

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову.

При цьому суд виходить із того, що малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з батьком, який є позивачем в даній справі. Останній піклується про них, забезпечує матеріально та займається вихованням у повному обсязі. Водночас, мати дітей займається підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим постійно виїжджає за кордон, планує в майбутньому залишитися там жити, з відзиву останньої вбачається, що вона не заперечує, щоб діти проживали з позивачем.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що матеріально-побутове забезпечення батька малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (позивача), його ставлення до дітей, дає підстави для твердження, що ОСОБА_3 здатен створити умови для розвитку та виховання дітей.

Враховуючи інтереси дітей, їх право на гармонійний розвиток та належне виховання, дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на їх виховання та обов`язком батьків діяти в інтересах дітей, а також беручи до уваги висновок Управління «СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ» від 29 грудня 2023 року, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3 , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дітей.

При цьому, суд дійшов також і висновку про те, що визначення місця проживання дітей саме з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, так як визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того, з ким вони будуть жити.

VІІ. Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується положеннями частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України, якими передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 073 грн 60 коп. (а. с. 51-52).

Відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, подавши суду відзив, в якому про це зазначено (а. с. 62-63).

З огляду на викладене, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 536 грн 80 коп. судового збору та така ж сума підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 7, 141, 161 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 12, 77, 141, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління «СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ» СУМСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, юридична адреса: м. Суми, вул. Харківська, буд. 35 про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, який відповідно до квитанції №18 від 04 грудня 2023 року сплачений на рахунок UA0018526, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37970404, отримувач коштів ГУК Сум.обл/Білопільська МТГ/22030101, банк отримувача Казначейство України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :