Справа № 536/1793/23
Провадження № 2/536/151/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Клонової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Піщанська сільська рада про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,-

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Філатової О.П.,

Встановив:

ОСОБА_1 , від імені якого діє його представник адвокат Філатова О.П., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Піщанська сільська рада про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , та після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 . З 19 червня 2002 року позивач був зареєстрований в даному будинку, де проживає і по сьогоднішній день. Його мати, ОСОБА_3 , 10 серпня 2012 року зареєструвала своє місце проживання у вищезазначеному будинку. До дня смерті мати ОСОБА_1 проживала разом з ним, він займався організацією її поховання і взяв на себе всі витрати. За своє життя ОСОБА_3 заповіту на своє майно не залишила. Листом від 10 липня 2015 року нотаріус повідомив, що спадщину в рівних частках у встановлений законом шестимісячний строк прийняли ОСОБА_4 , як син померлої ОСОБА_3 по факту подачі заяви про прийняття спадщини, та ОСОБА_2 , донька померлої ОСОБА_3 , у зв`язку із тим, що фактично проживала зі спадкодавцем на день її смерті. ОСОБА_2 в будинку фактично ніколи не проживала, лише була зареєстрована у ньому. Згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16.03.2016 по цивільній справі № 536/2497/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Червонознямянівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Третя кременчуцька державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом, суд ухвалив про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель, а саме: на житловий будинок літера А, прибудову літери а-аг, сарай літера Б, літню кухню-сарай літера В, убиральню «літера Г», вимощення літера І, колодязь питний літера к, хвіртку №1, огорожу №2, розташованих по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 . Відповідач ніколи не виявляла бажання вступити в спадщину, на даний час по місцю реєстрації не проживає і фактично ніколи не проживала. З моменту смерті ОСОБА_3 пройшло 10 років і три місяці. Позивач добросовісно володів частиною будинку та продовжує відкрито, безперервно володіти ним з 19 червня 2002 року, тобто більше 10 років. Жодні спадкоємці або інші особи до нього не зверталися, претензії щодо прав на частину будинку не висувалися.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 .

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Піщанська сільська рада про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 грудня 2023 року було витребувано з Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої Третьою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 січня 2024 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Піщанська сільська рада про визнання права власності на будинок за набувальною давністю та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання пояснив, що після продажу квартири матері, де проживала його мати та його сестра ОСОБА_2 , остання зареєструвала місце проживання у спірному будинку, але ніколи там не проживала. Він займається утриманням та поліпшенням спірного будинку, підключив його до системи газопостачання, але не може підключити його до електричної мережі через те, що будинок не оформлено. Він особисто у 2016 році звертався до суду, та за результатами розгляду тієї справи за ним визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку, у задоволенні інших позовних вимог йому було відмовлено.

Представник позивача - адвокат Філатова О.П. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.122, 127). Відповідачка клопотання про розгляд справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не надала.

Третя особа Піщанська сільська рада уповноваженого представника до суду не направили, надіславши на адресу суду заяву про розгляду справи за відсутності їх представника.

Суд, заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З довідки виконкому Червонознам`янської сільської ради №648 від 20 травня 2013 року вбачається, що згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету №0780 за ОСОБА_3 значиться житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.77).

У відповідності до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 07.05.2013 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року по справі № 536/2497/15-ц, яке набрало законної сили 29 лютого 2016 року, позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель у селі Червона Знам`янка Кременчуцького району Полтавської області в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.55-57). Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог суд вказав, що відповідач ОСОБА_2 в силу частини 3 статті 1268 ЦК України прийняла спадщину, але до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно не зверталась, постанова нотаріуса про відмову їй в оформленні спадщини відсутня. Можливість оформлення спадщини для відповідача ОСОБА_2 в нотаріальному порядку не втрачена, а суд не вправі позбавити її законного права на спадщину. Оскільки ОСОБА_2 від прийняття своєї частки у спадщині не відмовлялася, ця частка не може перейти відповідно до ч.2 статті 1275 ЦК України до спадкоємця за законом ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_1 позовних вимог до сестри ОСОБА_2 про усунення її від спадщини не пред`являв, а відтак поданий ним в обгрунтування позову про право на спадщину на весь будинок акт про непроживання спадкоємця ОСОБА_2 разом із спадкодавцем матір`ю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини суд не бере до уваги. Судом не установлено обставин для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування (стаття 1224 ЦК України).Право позивача ОСОБА_1 на іншу 1/2 частину спадщини (частка сестри ОСОБА_2 ), на яку він претендує, ні ким не порушене, а відтак воно захисту в судовому порядку відповідно до статті 16 ЦК України не підлягає (а.с. 55-57).

Згідно ч. 4 ст. 84 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №343589455 від 21.08.2023 року, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності (а.с.9).

З копії абонентської книжки на ім`я ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 вбачається, що остання була видана 22 листопада 2016 року. 15 грудня 2016 року було проведено пуск газу, підключено газові прилади (а.с.11-14).

У відповідності до копії технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 24.02.2015, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літера А,а; літньої кухні-сараю літера Б, сараю літера В, вбиральні літера Г, колодязя літера к, вимощення, огорожі №1-2. Замовник технічної інвентаризації ОСОБА_1 (а.с.15-17).

Судом було досліджено копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , де міститься, зокрема, копія довідки виконкому Червонознам`янської сільської ради № 649 від 20 травня 2013 року, згідно якої ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована в АДРЕСА_1 . До дня смерті разом з нею були зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.76 зворот).

Також, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 07 квітня 2015 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори (а.с. 97 (зворот) -98). Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови держаного нотаріуса, підставою відмови було те, що крім ОСОБА_1 є інший спадкоємець за законом дочка померлої ОСОБА_2 на спадкового майна (1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями), а також не подання ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено такі висновки.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

Відповідно до ст. 1216, 1217 спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Цивільним кодексом України визначено, що спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, кого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що для здійснення права на спадкування необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття в шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1269-1270 ЦК України).

Також, згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Строк, впродовж якого спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законом не встановлений, однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

В постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-4186св21) вказано, що враховуючи положення частин першої та третьої статті 1277 ЦК України, слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Встановлені судами обставини свідчать про те, що позивач була обізнана про те, що власником квартири, яка є предметом спору та на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, був Особа-1, тому не можна вважати володіння позивачем квартирою, яка залишилась після смерті Особа, добросовісним. Смерть Особа-1 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останнього, не давали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

В постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 740/3305/20 (провадження № 61-5786св21) зазначено, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність визначених статтею 344 ЦК України правових підстав для задоволення позову, оскільки власником 2/5 частин у праві власності на спірний житловий будинок була покійна ОСОБА-1, матеріали справи не містять підтвердження, що вона відмовлялася від належного їй нерухомого майна; за життя ОСОБА-1 склала заповіт на доньку позивача ОСОБА-2, яка спадщину своєчасно не прийняла. Ці обставини були відомі позивачу. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги про те, що позивач більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володів спірним майном, робив ремонт та реконструкцію будинку, сплачував комунальні послуги та податок на землю, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності на 2/5 частки спірного житлового будинку за набувальною давністю, безпідставні, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Сам по собі факт користування позивачем будинком та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом було встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її син позивач ОСОБА_1 та донька померлої ОСОБА_2 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, але позивач вчинив дії щодо оформлення спадкового майна, а відповідачка ні, хоча останній з часу відкриття спадщини належить половина спадкового майна, що встановлено рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16.02.2016, постановленим по цивільній справі № 536/2497/15-ц, та зазначені обставини не підлягають доведенню відповідно до вимог ч. 4 ст. 84 ЦПК України.

Враховуючи, що вищевказане рішення суду було постановлене за позовом ОСОБА_1 , та під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 вказав, що він особисто звертався із зазначеним позовом до суду та йому відомо про постановлення відповідного рішення, суд приходить до висновку, що зазначене підтверджує обізнаність позивача, зокрема, про власника іншої половини спадкового майна його сестри ОСОБА_2 , а отже останній знав, що володів чужим майном, тому таке володіння не призводить до набуття права власності незалежно від тривалості такого володіння.

Давність володіння могла вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні спірною часткою житлового будинку не знав і не повинен був знати про відсутність в нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі судом не встановлено. Факт сплати комунальних платежів та утримання нерухомого майна не може бути самостійною підставою для визнання права власності на майно в порядку статті 344 ЦК України.

Аналогійний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № справа № 462/1720/21 (провадження № 61-7977св22).

Доводи сторони позивача про те, що відповідачка не вчинила дій щодо прийняття спадщини та не отримала свідоцтво про право на спадщину, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачка прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та не відмовилась від права власності на відповідне нерухоме майно. Також, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Строк, впродовж якого спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законом не встановлений, однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши надані докази та встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, таким чином в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити у зв`язку із його необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 15, 16, 328, 344, 1216-1217, 1220, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 2-4, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Піщанська сільська рада про визнання права власності на будинок за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 05.04.2024.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа Піщанська сільська рада, код , місцезнаходження: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Піщане, вул. Київська, буд.104.

СуддяА. С. Река