РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024

Справа №522/8611/23

Провадження 2/522/4309/23

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

за участю: позивач ОСОБА_1 , неповнолітній ОСОБА_2 , представник Ульянов І., М.

відповідач ОСОБА_3 , ОСОБА_4

третя особа ОСОБА_5

розглянув в загальному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

про визначення місця проживання дитини, у зв`язку із самостійним вихованням дитини батьком без участі матері.

ВСТАНОВИВ:

1.03.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

2.Позивач просить суд:

- визначити місце проживання сина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку із самостійним вихованням сина батьком ОСОБА_1 без участі матері ОСОБА_3 .

3.09.05.2023 відкрито провадження у справі.

4.03.07.2023 подано відзив на позовну заяву.

5.07.03.2024 за участю усіх учасників справи закрито підготовче провадження.

ОСОБА_1 звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що за час перебування у фактичних відносинах з ОСОБА_3 у них народилось двоє дітей син ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та донька ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Фактичні шлюбні відносини між ними припинено давно. Син проживає з батьком в АДРЕСА_1 , а донька з матір`ю в АДРЕСА_2 . Батько повністю та самостійно виховує, утримує сина. Мати участі у вихованні сина не приймає. Батько бажає, щоб самостійне вихованням ним сина без участі матері було констатовано рішенням суду. Не бажає отримувати від матері сина згоду на виїзд сина закордон.

6. ОСОБА_3 проти позову заперечує. Син дійсно проживає з батьком, а донька з нею. Сину уже виповнилось 14 років і він має право самостійно визначати з ким з батьків проживати. Крім того, взагалі немає спору щодо визначення місця проживання сина чи доньки. Батьки між собою це питання врегулювали, тому немає як такого спору щодо визначення місця проживання дитини, у зв`язку із самостійним вихованням дитини батьком без участі матері. Зазначає, що не заперечує, щоб син жив з батьком, проте суд не може позбавити її у праві брати участь у вихованні сина. Вона надала нотаріальну згоду на виїзд дитини закордон, навпаки рада сприяти сину, якщо йому це потрібно. Крім того, під час дії військового стану згода другого з батьків на виїзд дитини закордон не потрібна. Насправді позивач немає за мету вирішити спір щодо місця проживання сина, бо такого спору немає, а фактично тим самим намагається уникнути від призову на військову службу (отримавши рішення суду про самостійне виховання дитини). Пояснила, що дійсно між нею та сином не найкращі відносини, і причиною цього є погане ставлення ОСОБА_1 до неї, який вчить того самого сина, зневажати матір. Він часто застосовував до неї фізичну силу, про доньку взагалі не дбає і не спілкується.

7.Неповнолітній ОСОБА_8 пояснив, що розуміє, що з 14 років він може самостійно обирати з ким із батьків проживати. Любові та поваги до матері не проявляє, вважає себе «повною копією свого батька», який для нього є авторитетом. Свою нелюбов до матері пояснює тим, що йому багато, що в дитинстві не подобалось у матері, вважає, що вона не так виховувала дітей, не так дбала про них. Хоче жити тільки з батьком. Вважає, що мати не повинна брати участі у його вихованні і тоді батько зможе вивести його закордон без згоди матері.

Представник органу опіки та піклування також заперечує проти позову. Вважає, що такі позовні вимоги як визначення місця проживання дитини, у зв`язку із самостійним вихованням дитини батьком без участі матері, взагалі не можуть бути способом захисту прав одного з батьків. Орган опіки та піклування не надає такого типу висновки. Не можна усунути від участі у вихованні дитини одного з батьків тільки тому, що дитина проживає з іншим з батьків. Тим більше предмет спору відсутній, оскільки неповнолітній вже досяг 14 років. Позивач має намір ухилитись від мобілізації на військову службу, отримавши рішення про самостійне виховання дитини. Крім того, згода матері на виїзд дитини закордон все одно буде потрібна, оскільки мати не позбавлена батьківських прав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

8. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 27.05.2022).

9. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_9 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 27.05.2022).

10.Батьки дітей не перебували та не перебувають зареєстрованому шлюбі.

11. ОСОБА_3 та діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .

12. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

13.Фактично син проживає з батьком в АДРЕСА_1 , а донька з матір`ю в АДРЕСА_2 .

14. ОСОБА_1 звертався до служби у справах дітей за вирішенням питання визначення місця проживання дітей разом з батьком, оскільки мати, як він зазначив, зловживає алкогольними напоями, матеріально забезпечує дітей.

15.Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.10.2022, враховано думку дітей: ОСОБА_7 не хоче жити з батьком, а ОСОБА_6 хоче жити з батьком та вирішено вважати доцільним визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_10 разом з матір`ю, а малолітнього ОСОБА_11 разом з батьком.

Висновки суду.

16.Предметом спору є визначення місця проживання неповнолітньої дитини за адресою реєстрації та місця проживання батька, а його підставами мати не приймає участі у вихованні та утриманні сина. При цьому позивач наполягає на визнанні судом визначити місце проживання дитини, у зв`язку з самостійним вихованням батьком сина без участі матері.

17.Відповідач не заперечує щодо проживання сина з батьком, проте категорично заперечує на визнанні судом місця проживання дитини, у зв`язку з самостійним вихованням батьком сина без участі матері.

18.Оцінюючи доводи обох сторін суд виходить з наступного.

19.Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

20.Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

21.Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

22.Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

23.Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

24.При вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

25.Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

26.Орган опіки та піклування надав письмовий висновок від 12.10.2022 про доцільність визначення місця проживання малолітньої Меланії (за її бажанням) з матір`ю та малолітнього ОСОБА_6 (за його бажанням) разом з батьком.

27.Тобто, спір між батьками щодо визначення місця проживання дітей попередньо був врегульований органом опіки та піклування і батьки з цим погодились.

28.Водночас суд звертає увагу на таке.

29.Як вбачається з заявленої позовної вимоги позивач просить «визначити місце проживання сина за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку із самостійним вихованням сина батьком без участі матері». Тобто, батько не просить визначити місце проживання з ним, а просить визначити місце проживання дитини за адресою, де живе та зареєстрований батько. Проте визначати слід не адресу, де буде проживати дитина, а того з ким вона буде проживати. З цим підстав позовні вимоги є необгрунтованими.

30.По-друге, ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вже виповнилось 14 років. Ч. 3 ст. 160 СК України визначено, що у тому разі, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, неповнолітній ОСОБА_8 , який вже досяг 14 років, може сам визначати своє місце проживання з батьком чи матір`ю.

31.Суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 14 років, за відсутності належних і достатніх для цього підстав, оскільки це відповідає волі самої дитини. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15-ц.

32.Щодо вимоги про визначення проживання неповнолітнього сина разом із батьком, у зв`язку з самостійним вихованням сина батьком без участі матері, суд зазначає наступне.

33.Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

34.Ч.1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

35.Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

36.Згідно з ч.1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

37.Тобто, вимога про визнання судом «самостійного виховання сина батьком без участі матері» насправді має за мету констатувати це як юридичний факт рішенням суду. Цей факт аж ніяк не пов`язаний з реалізацією батьком його цивільних прав та обов`язків в сімейних правовідносинах щодо виховання сина.

38.Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав тощо).

39.Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт перебування на утриманні чоловіка дитини.

40.Такій обставині надається оцінка в рішенні суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав, і в таких справах цей факт є беззаперечним (окремому встановленню в судовому порядку не підлягає).

41.Отже, норми сімейного законодавства не передбачають окремих підстав визначення проживання дитини з одним з батьків, у зв`язку з самостійним вихованням дитини цим з батьків без участі другого з батьків. Зазначені позовні вимоги не становлять жодного захисту прав батька (що звернувся до суду) чи неповнолітнього (який і так проживає з батьком, перешкод в цьому немає), тобто не є належними способами захисту прав, а самі права позивача не порушені.

42.Підсумовуючи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи), зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.04.2024.

Суддя Ярема Х.С.