ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 639/180/21

провадження № 22ц/818/1375/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Маміної О. В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», представниця позивача Ніколаєнко О. М.,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року в складі судді Рубіжного С.О.

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 15 серпня 2007 року.

Зазначив, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 30 листопада 2020 року має заборгованість в розмірі 29 000,94 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредита 27 065,77 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України 1 935,17 грн.

Зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості. Таким чином заборгованість до стягнення становить 27 065,77 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15 серпня 2007 року в розмірі 27 065,77 грн станом на 30 листопада 2020 року та судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року в задоволенні позову Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 29 000,94 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 27 065,77 грн та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України 1 935,17 грн, судові витрати покласти на відповідачку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Так, в заяві, яка підписана відповідачем, зазначена базова процентна ставка в розмірі 2,9% на місяць. Тобто відповідачка була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати процентів. Зазначив, що заборгованість відповідачки за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, що не були належним чином дослідженні судом. Зокрема, суд не звернув увагу на те, що заборгованість за тілом кредиту (поточним та простроченим) в повному обсязі не погашена, а тому відповідачка зобов`язана повернути фактично отриману суму кредитних коштів.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не довів існування заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитом у заявленому банком розмірі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

Зі змісту заяви-анкети вбачається, що кредитний ліміт надано в сумі 250,00 грн, базова процентна ставка за кредитом становить 2,9% в місяць на залишок заборгованості (а.с.31,205-206).

Як вбачається з вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 250,00 грн, який в подальшому збільшено до 14 900,00 грн (а.с.29).

З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_1 надано кредитні картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , остання з терміном дії до останнього дня липня 2023 року (а.с.30).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», які відповідачкою не підписано.

Так, відповідно до пункту 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно пунктом 6.6 Умов у разі невиконання зобов`язань за договором, клієнт на вимогу банку зобов`язується виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно пункту 6.7 Умов та Правил надання банківських послуг.

Із пункту 6.4. Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що за незгодою зі зміною правил та/або тарифів банку клієнт зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Пунктом 5.2 вказаних Умов передбачено, що в разі порушення позичальником вимог чинного законодавства та/або умов даного договору та/або в разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по картці (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань в цілому або в певній банком частині в разі невиконання позичальником своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим договором.

Пунктом 9.12 вказаних Умов передбачено, що договір дії на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Із пункту 8.6 вказаних Умов вбачається, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Пунктами 5. 3 5. 5 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками з встановленим мінімальним обов`язковим платежем наведено в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості за кредитом. Строк погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов`язкового платежу проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. За користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановлені Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів у році.

Також, 04 вересня 2007 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено тип картки «MasterCard Mass»; тип кредитної лінії відновлювальна; пільговий період (нарахування відсотків здійснюється за ставкою 0,01% річних) до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) 1,9%; комісія за кредитне обслуговування (щомісячна) - 1% на залишок заборгованості, непогашеної на протязі пільгового періоду; розмір щомісячних платежів (враховуючих плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітнім; комісія за несвоєчасне погашення заборгованості 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше 10,00 грн в місяць (а.с.32-33,207).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 29 000,94 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредита 27 065,77 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України 1 935,17 грн.

Проте, банк просив стигнути з ОСОБА_1 лише заборгованість в розмірі 27 065,77 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредита.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Як вбачається з наданих банком доказів, анкета-заява містить лише підпис відповідачки. Водночас, анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору. В ній відсутні будь-які дані стосовно строку повернення кредиту, визначення розміру неустойки та інших істотних умов.

При цьому, банком надано належні докази на підтвердження отримання відповідачкою кредитного ліміту саме у розмірі 250,00 грн, який в подальшому було збільшено до 14 900,00 грн, зокрема, розрахунок заборгованості, виписка.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами ознайомилася відповідачка і з ними погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки, зокрема пені, страхового платежу за договором «страхування кредитного ліміту», а також процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг банку, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.

Надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальницею, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З наданого Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором визначено з урахуванням неустойки, зокрема пені, страхового платежу за договором «страхування кредитного ліміту», а також процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, які нараховані згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальницею, та його заборгованості.

Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 27 065,77 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались збільшені проценти за кредитом.

Частиною шостою цієї статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі правові позиції висловлені в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 та в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі за № 61-1415св18, 14 березня 2018 року у справі за № 61-6187св18, 04 квітня 2018 року у справі за № 61-2067св18.

Зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 15 серпня 2007 року вбачається, що базова процентна ставка за кредитом становить 2,9% в місяць на залишок заборгованості, тобто 34,8% річних.

Однак, протягом дії договору банк змінював та підвищував відсоткову ставку за кредитом в односторонньому порядку без належного повідомлення позичальниці про це. Процентну ставку підвищено з вересня 2015 року до 43,2% річних (3,6% на місяць).

ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості. Разом з тим сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення підвищених процентів, а також на погашення пені, страхового платежу за договором «страхування кредитного ліміту», а також процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, які передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, що відповідачкою не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.

При цьому, як вбачається з виписки за договором № б/н за період з 01 вересня 2015 року по 23 жовтня 2020 року банком здійснювалось автоматичне списання підвищених відсотків з розрахунку 3,6% на місяць на загальну суму 46 769,27 грн, тобто банком неправомірно було здійснено нарахування таких підвищених відсотків на суму 9 094,02 грн (46769,27х2,9/3,6=37675,25-46769,27).

Також з виписки вбачається, що за період з 01 травня 2016 року по 23 жовтня 2020 року банком неправомірно нараховані пеня, страховий платіж за договором «страхування кредитного ліміту», проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України на загальну суму 18 978,08 грн.

Таким чином загальна сума неправомірних нарахувань, які враховано банком як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично такою не є, становить 28 072,10 грн (18 978,08 грн + 9 094,02 грн).

В свою чергу банком заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 065,77 грн.

Тобто, ОСОБА_1 має переплату за даним кредитним договором в розмірі 1 006,33 грн (28 072,10 грн 27 065,77 грн).

Таким чином колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що тіло кредиту є повністю погашеним ОСОБА_1 , що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату підвищених відсотків за користування коштами, нарахування пені, страхового платіжу за договором «страхування кредитного ліміту», процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України підписані відповідачкою анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містили.

Вимогу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» в апеляційній скарзі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 1 935,17 грн колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дана вимога не була не заявлена банком та не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.