Справа № 459/4005/23
Провадження № 2/459/761/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Маїк А.В..,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахта Надія», з участю третіх осіб на стороні відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

29.11.2023 позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.12.2023, просив: визнати незаконним та скасувати п.3.2 наказу №178-К від 30.10.2023 про його звільнення з посади завідувача медпунктом ПрАТ «Шахти «Надія» у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити його на роботі в ПрАТ «Шахта «Надія» на посаді завідувача медпунктом з дати його звільнення; стягнути з ПрАТ «Шахти «Надія» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2023 року до дати поновлення на роботі; стягнути на його користь 10000 грн на відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01.07.2004 року він був прийнятий на ДВАТ «Шахта» Надія» (правонаступник ПрАТ «Шахта» Надія» ) медбратом в медпункт шахти, 19.07.2004 року переведений підземним медбратом з повним робочим днем під землею; 01.09.2004 року переведений завідувачем медпунктом шахти; 06.10.2005 року переведений підземним медбратом з повним робочим днем під землею; 03.05.2006 року переведений завідувачем медпунктом шахти: 30.08.2010 року переведений підземним медбратом з повним робочим днем під землею; 01.10.2010 року переведений завідувачем медпунктом шахти; 30.10.2023 року звільнений у зв?язку із скороченням штату працівників на підстав п. 1 ст. 40 К3пП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 30.10.2023 року він звернувся про медичну допомогу до невропатолога, після чого йому відкрито листок непрацездатності. Того дня, приїхавши на місце праці для повідомлення керівництва про тимчасову непрацездатність, головним інженером ПрАТ «Шахта» Надія» ОСОБА_4 його було повідомлено про те, що він з 30.10.2023 року звільнений з роботи у зв?язку із скороченням його посади. 31.10.2023 йому був наданий витяг з наказу за № 178-к від 30.12.2023 року про його звільнення та копія наказу за № 450 від 30.10.2023 року «Про скорочення штату та чисельності працівників окремих підрозділів ПрАТ «Шахта «Надія», з яким його ніхто не ознайомлював. Зазначив, що жодної вакантної посади на підприємстві, як це передбачено законодавством, йому не пропонували, внаслідок звільнення з роботи він зазнав моральних страждань, втратив нормальні життєві зв`язки, таке звільнення негативно вплинуло на відносини у родині, оскільки на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. Розмір моральної шкоди визначив у 10000,00 грн.

Ухвалою від 01.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

18.01.2024 директор ПрАТ «Шахта «Надія» подав відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Суть відзиву зводиться до заперечення доводів позивача щодо незаконності його звільнення, правомірності оскаржуваного наказу та відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вказує, що в 2021 році Міністерство енергетики України видало наказ від 09.03.2021 року № 11 «Про заходи з підготовки до ліквідації ПрАТ «Шахта «Надія». Позивача 19.07.2023 було попереджено про звільнення, що підтверджується його особистим підписом на відповідному повідомленні. Останнього було попереджено про те, що посада (професія) завідувач медпунктом підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Також позивача було повідомлено про те, що на даний момент на підприємства відсутні вакантні посади (професія), які б могли бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування. 30.10.2023 т.в.о. директора ПрАТ «Шахта «Надія» Зощуком А.В. видано наказ № 450 від 30.10.2023 р. «Про скорочення штату та чисельності працівників окремих підрозділів ПАТ «Шахта «Надія», відповідно до п. 1 якого, зокрема, було передбачено провести скорочення штату посади завідувач медичним пунктом. Крім цього, 30.10.2023 було видано наказ № 178-к, відповідно до пп. 3.2 п. 3 якого ОСОБА_1 таб. № 139 завідувача медпунктом шахти 30.10.2023 було звільнено з шахти у зв?язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку. Станом на 30.10.2023 позивачем не було повідомлено шахту про його хворобу та не надано листок непрацездатності в бухгалтерію ПрАТ «Шахта «Надія».

08.02.2024 третьою особою ОСОБА_4 було надано пояснення, які за змістом є аналогічними поясненням, викладеним у відзиві директора ПрАТ «Шахта «Надія».

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві.

Треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Згідно з копією трудової книжки, серії НОМЕР_1 з 01.10.2010 року позивач обіймав посаду завідувача медпунктом шахти.

Наказом т.в.о. директора шахти Зощука А. №178-К від 30.10.2023, виданим на підставі наказу директора ОСОБА_5 № 450 від 30.10.2023 «Про скорочення штату та чисельності працівників окремих підрозділів ПрАТ «Шахта «Надія», яким скорочено посаду, зокрема, завідувача медичним (фельдшерським) пунктом шахти, позивача звільнено у зв?язку із скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 К3пП України).

Згідно зі штатним розписом медпункту ПрАТ «Шахта «Надія» на 2022 рік з 01.07.2022 року штат складається із таких посад: завідувач медпункту 1 посада, медсестра поверхнева 4 посади, медсестра підземна 4 посади. Відповідно до штатного розпису медпункту ПрАТ «Шахта «Надія» на 2023 рік з 31.10.2023 року штат складається із таких посад: медсестра поверхнева 4 посади, медсестра підземна 3 посади.

У повідомленні ПрАТ «Шахта «Надія» № 03/1389 від 19.12.2023, адресованого ОСОБА_1 , зазначено, що наказ №450 від 30.10.2023 відмінено, скорочену посаду завідувача медичним пунктом відновлено, запропоновано останньому звернутися у відділ кадрів ПрАТ «Шахта «Надія» з питань поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із п.1 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 49? ст. 40 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В усіх випадках звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Оскільки позивача було звільнено з роботи у день прийняття рішення про скорочення штату та чисельності працівників, визначену у ч. 1 ст. 49? КЗпП України гарантію відповідачем дотримано не було.

При цьому враховуючи відміну наказу № 450 від 30.10.2023 та відновлення скороченої посади завідувача медичним пунктом у межах визначеного законом мінімального строку попередженняпро наступне вивільнення, тобто строку, протягом якого позивач мав право продовжувати обіймати займану ним до звільнення посаду, суд дійшов висновку про те, що дійсного скорочення посади завідувача медичним пунктом на час закінчення двомісячного строку після звільнення позивача не відбулося. Тому звільнення позивача мало місце без законної підстави.

У зв`язку з цим суд позовні вимоги про визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу, поновлення на роботі з дати звільнення і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольняються.

Поновлення позивача на роботі з дати звільнення виключає необхідність дослідження обставин щодо дотримання відповідачем інших гарантій при звільненні, визначених у ч.ч. 2, 3 ст. 40, ч. 3 ст. 49? КЗпП України, на які посилається позивач у заяві.

Доводи відповідача та третьої особи ОСОБА_4 про дотримання вимог чинного законодавства України при звільненні позивача є безпідставними, оскільки останній 19.07.2023 був повідомлений про те, що посада завідувача медпунктом підлягає скороченню 19.09.2023 (а.с. 115), чого в указаний день зроблено не було, а зазначене повідомлення вичерпало свою дію. Інше тлумачення змісту цього повідомлення суперечитиме принципу правової визначеності як складового принципу верховенства права. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно із наказом ПрАТ «Шахта «Надія» від 18.07.2023 № 332 «Щодо попередження працівників про можливе звільнення» всі працівники повинні бути попередженні до 29.07.2023 про можливе звільнення 29.09.2023 (а.с. 115).

При визначенні суми середньогозаробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з такого.

Згідно з абзацом четвертим пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзацу першого п. 8 розділу 4 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою ПрАТ «Шахта «Надія» від 13.02.2024 року № 15/280 за серпень-вересень 2023 року середньоденний заробіток позивача становив 562,21 грн.

Враховуючи кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 31.10.2023 по 04.04.2024 року, втрачений заробіток за час вимушеного прогулу у цей період, виходячи із середньоденної заробітної плати, складає 63529,73 грн (113 робочих днів х 562,21 грн.).

Цю суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Щодовимоги про стягнення відповідача моральної шкоди у розмірі 10000 грн, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем позивачеві моральної шкоди, суд вважає доведеним завдання позивачеві такої шкоди, оскільки останній втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на харчах, що негативно вплинуло на родинні відносини, оскільки на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, внаслідок порушення його права на працю зазнав приниження честі та гідності. Тому, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи задоволення позову, відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 3220,80 грн грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п. 3.2 наказу № 178-к від 30.10.2023 про звільнення ОСОБА_1 , таб. № 139 завідувача медпунктом шахти з роботи 30.10.2023 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штату працівників.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача медпунктом шахти з 30.10.2023 в ПрАТ «Шахта «Надія».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 63529,73 грн за період з 31.10.2023 по 04.04.2024 з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів та 10000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь держави 3220,80 грн судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Приватне акціонерне товариства «Шахта «Надія» (, с. Сілець, Червоноградський район, Львівська обл.),

Треті особи: директор Приватного акціонерного товариства «Шахта Надія» Мороз Павло Володимирович (с. Сілець, Червоноградський район, Львівська обл.); ОСОБА_4 (с. Сілець, Червоноградський район, Львівська обл.)

Повне рішення складено 04.04.2024 року.

Суддя: В. В. Грабовський