ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2879/24 Справа № 185/511/22 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії :

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вишні Г.В. на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року у цивільній справі №185/511/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені за не виплату аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2016 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 25.04.2016 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_3 з 1/6 частини до 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до цих рішень було відкрито виконавче провадження №51752616, та станом на 14.02.2021 року утворилась заборгованність по сплаті аліментів у розмірі 27805,82 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованність по сплаті аліментів на утримання дитини за період з квітня 2016 року по 14 лютого 2021 року у розмірі 27 805,82 грн. та неустойку (пеню), яка нарахована станом на 13 січня 2022 року за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2016 року по 16 лютого 2021 року в розмірі 27 805,82 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини за період з квітня 2016 року по 14 лютого 2021 року у розмірі 21 686,91 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2016 року по 14 лютого 2021 року у розмірі 27 686,91 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ..

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Звертає увагу, що судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог не було надано оцінку поданим стороною відповідача доказам, а саме рішенню Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2023 року, яким скасовано розрахунок державного виконавця заборгованості по аліментам за виконавчими листами №185/3739/16-ц та №185/3376/18 у розмірі 27 805,82 грн. Також наголошує, що заборгованість за аліментами була сплачена відповідачем у повному обсязі, що підтверджено довідкою-розрахунком від 02.12.2020 року, а виконавче провадження закінчено відповідно постанови ДВС від 12.05.2021 року.

Вважає, що суд першої інстанції неправомірно встановив наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів, повністю ігноруючи наявні в матеріалах справи документи , які свідчать про безпідставність нарахування боргу.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України та розглядається в спрощеному порядку, а ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 55 611,64 грн., розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Позивач не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2016 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 25.04.2016 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_3 з 1/6 частини до 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі цих рішень суду було відкрито виконавче провадження №51752616 Фортечним відділом державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яке згодом було завершено у зв`язку з тим, що діти досягли повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 02.11.2023 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №51752616 становить 27 686,91 грн., проте зазначено, що 26.01.2022 року на рахунок з обліку депозитних сум зараховані кошти у сумі 6000,00 грн., що надійшли від ОСОБА_1 та перераховані стягувачці, тобто заборгованість становить 21 686,91 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи містять належні та допустимі докази наявності у відповідача перед позивачем заборгованості зі сплати аліментів, а відповідач у свою чергу не довів відсутності його вини у несвоєчасній сплаті у повному обсязі аліментів позивачу. При цьому, стягуючи пеню врахував, що її розмір не може перевищувати розмір самої заборгованості по сплаті аліментів.

Із такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

Згідно статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п.1, п.2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.2 статті 150, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ч.1, ч.2 статті 196 Сімейного кодексу України регламентовано, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 зазначено, що «у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що аліменти з відповідача на користь позивача було стягнуто на підставі рішень 27 травня 2016 року у справі №185/3739/16-ц та від 17 липня 2018 року у справі №185/3376/18 і зазначені рішення перебували на примусовому виконанні у Фортечному ВДВС у м. Кропивницькому в рамках виконавчого провадження №51752616

Позивач при зверненні до суду зазначає, що відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі за цими судовими рішеннями, у зв`язку із чим має заборгованість зі сплати аліментів за період з квітня 2016 року по лютий 2021 року у розмірі 27 805,82 грн. згідно із довідкою Фортечного ВДВС у м. Кропивницькому від 24.09.2021 року.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції представник відповідача наголошує, що суд першої інстанції неправомірно стягнув заборгованість за аліментами на підставі вказаної довідки, оскільки такий розрахунок заборгованості скасований у судовому порядку.

Матеріали справи містять копію рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2023 року, яким скасовано розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 у розмірі 27 805,82 грн.

Однак в рамках розгляду цієї справи суд, стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 27 686,91 грн. виходив із даних Фортечним ВДВС у м. Кропивницькому розрахунків у листі від 02.11.2023 року, який є дійсним та ніким не оспорювався (а.с.223-224)

Також слід звернути увагу, що позивач звертався до суду із вимогою про стягнення аліментів за період з квітня 2016 року по лютий 2021 року, а тому доводи позивача щодо закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа стягувачу у травні та березні 2021 року не приймаються до уваги, оскільки ці постанови були винесені державним виконавцем пізніше та не охоплюють спірний період, а також стосуються лише виконавчого листа №185/3739. Відомостей щодо завершення виконавчого провадження за виконавчим листом у справі №185/3376/18 матеріали справи не містять

Враховуючи наведене доводи апелянта про те, що судом взято до уваги неправильний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів спростовується матеріалами справи, оскільки розрахунок заборгованості від 02 листопада 2023 року є чинним, не оскаржувався відповідачем в судовому порядку, а відтак не встановлена його невідповідність вимогам законодавства, чинного на час проведення такого розрахунку.

Також посилання апелянта на довідку-розрахунок від 02.12.2020 року як на підтвердження відсутності заборгованості зі стягнення аліментів не приймається судом до уваги, оскільки із доданої відповідачем до відзиву на позовну заяву копії довідки від 02.12.2020 року вбачається на явність заборгованості станом на 30.11.2020 року у розмірі 26 258,49 грн. (а.с.36).

Посилання апелянта на відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів не спростовують висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені, оскільки пеня нарахована за несвоєчасну сплату аліментів, а несвоєчасна сплата відповідачем аліментів підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах.

Крім того слід звернути увагу, що відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього пені, не посилався на те, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин та не заявляв клопотання про її зменшення з урахуванням матеріального та сімейного стану

Посилання відповідача на процесуальні порушення, які могли бути допущені не є підставою у розумінні ч.2,3 ст.376 ЦПК України для обов`язкового скасування правильного по суті рішення.

Відповідач не спростував відсутність заборгованості по сплаті аліментів, що є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні підстави для стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення їх сплати.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 55 611,64 грн., то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вишні Ганни Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: