КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5903/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною адвоката Танащука Максима Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 квітня 2023 року у складі судді Колесника О.М.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" (далі - ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 17 000 грн 66 коп., що складається 16 500 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 276 грн 03 коп., 3 % річних - 70 грн 03 коп., штрафу 10% - 154 грн 60 коп. та судового збору - 2 481 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі доручення № 01-01-30м/Ах13 від 01.01.2016 компанією «Бічір ЛТД» здійснює надання послуг третім особам по зберіганню транспортних засобів на належних компанії «Бічір ЛТД» на праві приватної власності паркомісцях в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1 .

10.02.2021 між ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" та відповідачкою укладено договір № Б10-02-21-44Б/Ах13Е про надання послуг по зберіганню транспортного засобу на автостоянці, відповідно до умов якого остання зобов`язалася щомісячно сплачувати послуги позивача по зберіганню транспортного засобу на паркомісці НОМЕР_1 Автопаркінгу за погодженою вартістю послуг.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 квітня 2023 року позов ТОВ «Будсервісматеріали 1» задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Танащук М.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що договір укладений з позивачем припинив свою дію 31.01.2022, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги за період з 01.05.2022 по 01.11.2022 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вказано, що судом не враховано, що ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" є лише представником компанії «Бічір ЛТД», яка є власником автопаркінгу та відповідно має бути й позивачем по справі.

Зазначено, що у ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" відсутні права на представництво компанії «Бічір ЛТД».

Також, на автостоянці відсутнє машиномісце під № НОМЕР_1 , тобто його не існує, що ставить під сумнів законність надання позивачем послуг ОСОБА_1 по зберіганню транспортного засобу.

Крім того, звертає увагу, що відповідачку не вносили до жодного списку осіб, які мають право доступу до машиномісця власника компанії «Бічір ЛТД» в рамках договору № 01-01-30м/Ах13 від 01.01.2016, а тому ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" фактично передало паркомісце НОМЕР_1 (якого не існує) в оренду.

Скаржник також вказує, що розрахунок пені складено взагалі не позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Фоменко Д.А. в інтересах ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" заперечує щодо аргументів скаржника викладених в апеляційній скарзі вказавши, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 ст. 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зі змісту ст. 263 ЦПК України вбачається, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи, згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ "Будсервісматеріали 1" є надання інших індивідуальних послуг (основний), допоміжне обслуговування наземного транспорту (а.с. 17).

Позивач на підставі договору № 01-01-30 м/Ах13 від 01.01.2016 з Компанією "Бічір ЛТД" здійснює надання послуг третім особам по оренді паркомісць в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

10.02.2021 між ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" та відповідачкою укладено договір № Б10-02-21-44Б/Ах13Е про надання послуг по зберіганню транспортного засобу на автостоянці, відповідно до умов якого остання зобов`язалася щомісячно сплачувати послуги позивача по зберіганню транспортного засобу на паркомісці НОМЕР_1 Автопаркінгу за погодженою вартістю послуг (а.с. 6-7).

Згідно із розрахунком, наданим позивачем станом на 01.11.2022 заборгованість за утримання паркінгу, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 становить 16 500 грн, 276 грн 03 коп. інфляційних втрат та 70 грн 03 коп. - 3 % річних (а.с. 4).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Такі висновки колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

У частині першій статті 903 ЦК України зазначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлює, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Встановивши, що умови укладеного між сторонами договору про надання послуг по зберіганню транспортного засобу на автостоянці з боку замовника не виконані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.п. 3.1. 3-4 договору № Б10-02-21-44Б/Ах13Е від 10.02.2021 про надання послуг по зберіганню транспортного засобу на автостоянці оплата послуг виконавця проводиться за місяць послуг, незалежно від кількості днів користування замовником послугами виконавця в цьому місяці, крім випадків передбачених умовами п.п. 2.17, 2.1.8., 2.2.4 цього договору. На момент укладення цього договору, вартість послуг, які надаються виконавцем на умовах цього договору становить 3 000 грн на місяць, без ПДВ, та може бути змінена з ініціативи виконавця, за погодженням із замовником таких змін. Оплата здійснюється замовником у національній валюті України в касу, або на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 5-го числа поточного місяця. Оплата послуг виконавця проводиться по авансовій системі. При укладенні даного договору замовник сплачує виконавцю вартість послуг за поточний та наступний місяць надання послуг.

Згідно п. 4.1. договору сторона, винна в невиконанні своїх зобов`язань за цим договором, відшкодовує іншій стороні всі збитки, спричинені такими її винними діями (бездіяльністю).

Як уже було встановлено з розрахунку позивача станом на 01.11.2022 за період з 01.05.2022 по 10.10.2022 у відповідачки наявна заборгованість по несплаті за послуги, які надаються за умовами підписаного між нею та ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" договору № Б10-02-21-44Б/Ах13Е від 10.02.2021 про надання послуг по зберіганню транспортного засобу на автостоянці й складає 16 500 грн.

Як встановлено при розгляді справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав, водночас доказів виконання відповідачкою своїх обов`язків за договором суду не надано.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що відповідачка не виконала взяті зобов`язання, у зв`язку з чим, у неї виникла заборгованість за період з 01 травня 2022 року по 01 листопада 2022 року у розмірі 16 500 грн.

При цьому пунктом 4.3. договору у випадку порушення зобов`язання щодо внесення платежів у строки та в розмірі, передбаченому договором, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання до дати повного погашення заборгованості. У випадку прострочення виконання зобов`язання щодо внесення платежів у строки та в розмірі, передбаченому договором більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів, замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі 10 % від простроченої суми за кожні 10 календарних днів прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що за період невиконання умов договору у позивача виникла право на стягнення 3 % річних в розмірі 70 грн 03 коп. та інфляційних втрат в розмірі 276 грн 03 коп.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19 вказано, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18) міститься висновок, що "у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)".

Факт укладення договору з позивачем відповідачкою не оспорено. Тобто при укладенні договору вона вільно та свідомо погодилася дотримуватись усіх зазначених в ньому умов.

Отже, районний суд підставно задовольнив вимоги про стягнення інфляційної складової боргу в сумі 276 грн 03 коп. та 3 % річних в розмірі 70 грн 03 коп. та пеню в розмірі 154 грн 60 коп.

Посилання апеляційної скарги на те, що договір укладений з позивачем припинив свою дію 31.01.2022, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги за період з 01.05.2022 по 01.11.2022 є безпідставними та задоволенню не підлягають, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 6.1. - 6.3. договір набуває чинності з 10.02.2021 та діє до 10.02.2022. Будь-яка сторона має право дострокового розірвання цього договору, з обов`язковою умовою виконання умов п.п. 2.1.7, 2.1.8, 2.2.4 цього договору. У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору, за одну добу до закінчення строку його дії, дія цього договору буде щоразу продовжуватися на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, та строк 3 місяць, без обмеження кількості пролонгацій.

Убачається, що 24.01.2022 до закінчення дії договору позивач направив відповідачці повідомлення про намір розірвання договору з 31.01.2022, зазначивши, що відповідно п.п. 2.1.7, 2.1.8, 2.2.4 договору сторона, що бажає розірвати договір, має письмово попередити про це другу сторону за одну добу до дати розірвання та просив надати заяву з реквізитами для повернення авансового платежу.

При цьому, ОСОБА_1 продовжила зберігання транспортного засобу, який перебував на стоянці (паркомісці НОМЕР_1) в період з 01.05.2022 по 01.11.2022 коли виникла спірна заборгованість.

Згідно п. 2.2.7 Договору усі зміни і доповнення до цього договору дійсні з моменту їх письмового узгодження Замовником і Виконавцем, у вигляді додаткової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, в даному випадку намір однієї із сторін розірвати договір, про який йшлося в повідомленні вих. № 3 від 24.01.2022, не був реалізований за домовленістю сторін, додаткова угода про розірвання договору не укладалась. Про це також свідчить відсутність письмової заяви відповідачки на повернення передплати та її фактичні дії по продовженню зберігання транспортного засобу на автостоянці.

Таким чином, між сторонами продовжились фактичні договірні взаємовідносини по зберіганню транспортного засобу.

Доводи, щодо не врахування судом, що ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" є лише представником компанії «Бічір ЛТД», яка є власником автопаркінгу та відповідно має бути й позивачем по справі, а у ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" відсутні права на представництво компанії «Бічір ЛТД», колегія суддів визнає безпідставними, оскільки на правильність оскаржуваного судового рішення не впливають взаємовідносини ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕР1АЛИ 1» з Компанією «Бічір ЛТД», які виникли на підставі Договору № 01-01-30м/Ахм.13 від 01.01.2016 та ці правовідношення не є предметом даного судового спору.

При цьому відповідно до підпункту 2.3.6. пункту 2.3. Договору № 01-01-30м/Ахм.13 від 01.01.2016, виконавець - ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» для забезпечення виконання умов цього Договору, має право укладати договори з третіми особами.

Отже доводи апелянта щодо відсутності у позивача права на пред`явлення позову не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» у даному спорі виступає від власного імені, як сторона Договору №БІ0-02-2І-44Б/Ах13Е від 10.02.2021.

Не приймає колегія суддів до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що на автостоянці відсутнє машиномісце під НОМЕР_1, що ставить під сумнів законність надання позивачем послуг ОСОБА_1 по зберіганню транспортного засобу, оскільки підписуючи договір остання будь-яких зауважень, в тому числі щодо вказаних обставин на адресу виконавця не направила, продовживши користуватися послугами позивача.

Не заслуговують на увагу й доводи, що відповідачку не вносили до жодного списку осіб, які мають право доступу до машиномісця власника компанії «Бічір ЛТД» в рамках договору № 01-01-30м/Ах13 від 01.01.2016, а тому ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1" фактично передало паркомісце НОМЕР_1 (якого не існує) в оренду.

Так, на виконання положень п.п. 2.2.2 п. 2.2. Договору №Б10-02-21-44Б/Ах 13Е від 10.02.2021 ОСОБА_1 , перед підписанням цього Договору, особисто внесла до 7 розділу цього Договору інформацію про марки і державні номери транспортних засобів (MAZDA 3, д.н. НОМЕР_2 ; HONDA, д.н. НОМЕР_3 ), та прізвища, ім`я, по-батькові осіб, яким вона дозволяє користування ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ).

Отже, у позивача була наявна інформація необхідна для виконання умов договору.

При цьому, посилання скаржника на те, що розрахунок пені складено взагалі не позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки розрахунок пені було перевірено апеляційною інстанцією, він є вірним та розрахований за відповідною формулою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незгоду з висновками суду першої інстанцій не підтвердилися під час розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Танащука Максима Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: