Справа № 347/3123/23
Провадження № 22-ц/4808/1107/24
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Барков В. М.
У Х В А Л А

05 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Василишин Л. В.,

секретар Гудяк Х. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хом`яка Олександра Григоровича на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2024 року, ухвалене в місті Косові Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивачка ОСОБА_2 в інтересах якої діяв адвокат Атаманюк В. М. звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначала, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2015 року. Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2021 року шлюб було розірвано. Від спільного подружнього життя мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу, дитина залишилися проживати разом з матір`ю.

Рішенням Косівського районного суду від 25 серпня 2021 року з ОСОБА_1 на корить позивачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На даний час коштів, які відповідач надає на утримання дитини не вистачає, оскільки щомісячні витрати на доньку становлять близько 10 000 грн., враховуючи зростання рівня цін на їжу, одяг, засоби гігієни та ліки. Відповідач проходить військову службу та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, а тому його матеріальний стан значно покращився.

Виходячи з наведеного просить змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Косівського районного суду у справі № 347/1213/21 від 21 липня 2021 року та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки зі всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Косівського районного суду від 12 грудня 2023 року (а.с. 30) було задоволено клопотання відповідача та вирішено зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 лютого 2024 року (а.с. 71-73) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Косівського районного суду від 12 грудня 2023 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Рішенням Косівського районного суду від 19 червня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Хом`як О. Г., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та зупинити провадження у даній справі, до моменту припинення перебування апелянта у складі Збройних Сил України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 адвокат Хом`як О. Г. зазначає, що 29 квітня 2024 року, ним на адресу суду було скеровано рекомендованою поштою клопотання про зупинення провадження у цивільній справі у зв`язку із перебуванням відповідача у складі ЗСУ, які переведені на воєнний стан. Зазначене клопотання, а також клопотання про участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції, було отримано судом 04 травня 2024 року та 14 червня 2024 року, тобто завчасно, до початку розгляду справи, однак дані клопотання не розглядалися та не знайшли свого відображення у оскаржуваному рішенні суду.

Відсутність розгляду поданих клопотань у визначеному процесуальним законом порядку, а також відсутність надання їм відповідної правової оцінки у тексті рішення, є грубим порушенням норм процесуального права, яке є підставою для скасування судового рішення, оскільки ці порушення призвели до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 вказує, що оскаржуване рішення суду є законним та ухвалено без порушень норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Косівського районного суду від 19 червня 2024 року без змін.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До суду надала заяву по розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Хом`яка О. Г., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та підтримав клопотання про зупинення провадження у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційне провадження необхідно зупинити, виходячи з наступних підстав.

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвоката Хом`яка О. Г. звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про зупинення провадження по справі № 347/3123/23. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 на час розгляду справи проходить військову службу в військовій частині № НОМЕР_1 з військовим званням солдат внаслідок його мобілізації.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

Пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції Україниь однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

Так, у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Проте, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2023 року у справі № 522/10529/14 (провадження № 61-7861ск23).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено і такий триває і на час розгляду даного клопотання.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормамиЗакону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII(далі - Закон №389-VIII).

Відповідно до статті 1 вищезгаданого закону воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону № 389-VIII визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Згідно частиною першоюстатті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року № 1934-XII (далі - Закон № 1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно доКонституції Українипо кладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України визначенастаттею 3 Закону № 1934-XII, відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1934-XII особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно інформації, викладеній у довідці військової частини від 26 квітня 2024 року № 3-29/2922, підписаної командиром військової частини № НОМЕР_1 - підполковником ОСОБА_5 та начальником відділення персоналу штабу військової частини № НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 , з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 20 червня 2023 року та на час розгляду справи перебуває в районі виконання бойових завдань на території Запорізької та Донецької областей, беручи участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а. с. 122-123).

У зв`язку з проходженням військової служби у складі військової частини № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не міг брати участі і при розгляді справи у суді першої інстанції, про що останній та його представник повідомляли суд та просили про зупинення провадження у справі, однак провадження у справі не було зупинено.

Також, колегія суддів зазначає про те, що предметом даного спору є вимога про зміну розміру та способу стягнення аліментів, тобто суд не вирішує питання про стягнення аліментів вперше, відтак відповідне утримання, яке визначене законом та на яке згідно з таким має право дитина та той із подружжя з ким вона проживає, відповідач надає.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові, Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 466/5393/22 (провадження № 61-7529св23).

Враховуючи перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України та залучення його до виконання бойових завдань на території України, керуючись імперативною нормою цивільного процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку, про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Керуючись статтями 251, 253, 368, 381 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача адвоката Хом`яка Олександра Григоровича про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Хом`яка Олександра Григоровича на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2024 року, ухвалене в місті Косові Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 13 вересня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Л. В. Василишин