ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 705/2735/18
Провадження № 22-ц/821/627/24
Категорія: 308000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Чепурнов Юрій Олександрович

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2024 року (ухваленого у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Годік Л.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування матеріальних збитків, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування матеріальних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2013 належить 27/100 часток будинку АДРЕСА_1 . Співвласником іншої частини будинку на той час був ОСОБА_4 , який отримав право власності відповідно до договору дарування від 2015 року.

Відповідач не виконував свої обов`язки по утриманню та збереженню свого майна, внаслідок чого, взимку 2016 року над його частиною будинку частково завалився дах та комин, впала стеля, відсутні вікна, приміщення не опалюється. У зв`язку з його невідповідальністю, через міжповерхове перекриття відбувається постійне залиття частини будинку позивача, що призвело до руйнування та пошкодження опорядження, підлоги та стін житлового будинку, в результаті чого сталося часткове знебарвлення шпалер та їх відпадання, з`явилися темні плями, замокли стіни та стеля, руйнується дерев`яна підлога.

Факт спричинення шкоди такими діями відповідача підтверджується Висновком №14/05-18 БУД будівельно-технічного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням частини житлового будинку від 22.05.2018, виконаним ПП «ТЕХБУДЕКСПЕРТ», згідно якого розмір заподіяної шкоди становить 14816,00 грн.

Позивач вказує, що вона зверталася до правоохоронних органів з приводу неналежної поведінки ОСОБА_4 , проте результатів розгляду за її зверненнями, вона не отримала. В добровільному порядку дійти згоди щодо відшкодування збитків сторонам не вдалося, тому позивач змушена звертатись до суду із позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 14816,00 грн., а також зобов`язати усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виконання ремонтних робіт та приведення у стан, придатний для проживання, належної йому частини АДРЕСА_1 .

06 квітня 2018 року ОСОБА_4 змінив своє прізвище на « ОСОБА_5 ».

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2021 року залучено до участі у вказаній цивільній справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що співвласником 23/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 на час звернення з даним позовом до суду була така особа, як ОСОБА_4 , у зв`язку із чим суд не вбачав підстав для покладення на останнього обов`язку щодо відшкодування матеріальних збитків.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 набув право власності на частину вказаного будинку лише 14 грудня 2018 року, тобто після руйнування частини будинку 2016 року та складення висновку будівельно-технічного дослідження №14/05-18 БУД від 22.05.2018 року, то спричинена шкода не може бути відшкодована ОСОБА_3 , оскільки своїми діями він не міг завдати збитків позивачу.

Також суд вважав, що безпідставною є вимога до ОСОБА_3 щодо зобов`язання його усунути перешкоди у користуванні майном позивача шляхом проведення відповідного ремонту в належній йому частині будинку, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що вказаним відповідачем чиняться якісь перешкоди чи спричинена будь-яка матеріальна шкода його неправомірними діями за період часу, відколи він набув право власності на частину житлового будинку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 15 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, постановленим при неправильному застосуванні норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, просила рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 у вересні 2016 року набув право власності на 23/100 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування частки у праві власності на житловий будинок, а тому на момент здійснення руйнування його частини будинку він був власником цього майна.

Також стверджує, що місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову щодо усунення перешкод в користуванні майном, не звернув уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно власник не може використовувати майно на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересів суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Крім того, за приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стверджує, що з моменту набуття права власності відповідач Бурштейн Абрахам Лейб не вчиняв жодних дій по утриманню, ремонту свого майна та приведення його до того стану, який би не завдавав шкоди іншим співвласникам.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2013 належить 27/100 часток будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником 27/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (право власності зареєстровано 27.12.2013), а власником 23/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_2 ( право власності зареєстровано 14.12.2018).

Із зазначеної Інформації вбачається, що право власності на 23/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_2 набув на підставі договору дарування частки у праві на житловий будинок від 14.12.2018, але дані щодо попереднього власника відсутні.

Як вбачається із Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , ще до звернення позивача з даним позовом до суду, тобто 06.04.2018 ОСОБА_4 змінив своє прізвище на « ОСОБА_5 ».

Розмір завданих збитків 14 816,00 грн. визначений Висновком №14/05-18 БУД будівельно-технічного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням частини житлового будинку від 22.05.2018, виконаний ПП «ТЕХБУДЕКСПЕРТ».

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При вирішенні спору по суті важливе значення має встановлення наявності у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалася на те, що відповідачі належним чином не утримуючи своє майно, чинять їй перешкоди у користуванні своєю частиною будинку, зокрема, не здійснюють його утримання, не проводять ремонтних робіт свого майна, тим самим занедбаний стан їхньої частини будинку спричиняє негативний вплив на належну позивачці частину будинку та завдає неабиякої шкоди.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вказав, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 14816 грн, не можуть бути покладені на ОСОБА_2 , оскільки відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що на момент спричинення такої шкоди він був власником цього майна або своїми діями спричинив таку шкоду.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на те, що дійсно, матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_2 взагалі коли-небудь був власником 23/100 частини будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається з наданого до суду апеляційної інстанції договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 26.09.2016 року, право власності на 23/100 частини будинку АДРЕСА_1 набув ОСОБА_6 , який не був залучений до справи в якості відповідача. Відтак, доводи скаржниці про те, що ОСОБА_2 у 2016 році набув право власності на 23/100 частину домоволодіння, а тому має відшкодувати їй завдані збитки внаслідок неналежного утримання свого майна , спростовуються матеріалами справи та не підлягають задоволенню, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Відсутні будь-які об`єктивні та обгрунтовані підстави стверджувати про те, що саме ОСОБА_2 своїми діями спричинив шкоду майну позивачки.

Що стосується вимог позивачки про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виконання ремонтних робіт та приведення у стан, придатний для проживання, належної Бурштейну Абрахаму Лейбу 23/100 частини будинку АДРЕСА_1 , колегія суддів зазначає, що позивачкою не доведено належними та достатніми доказами факту завдання їй майнової шкоди внаслідок дій ОСОБА_3 . Відсутні докази того, що саме внаслідок неналежного утримання майна відповідачем ОСОБА_3 майну позивачки завдано шкоди, або що саме цей відповідач своїми діями чинить перешкоди позивачці у користуванні своєю частиною будинку.

Наданий висновок №14/05-18 БУД будівельно-технічного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням частини житлового будинку виконаний ПП «ТЕХБУДЕКСПЕРТ» від 22.05.2018 не може бути врахований судом, оскільки такий виготовлено до моменту набуття відповідачем 2 права власності на 23/100 частини будинку АДРЕСА_1 .

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що позивачка не була позбавлена права надати до суду достатні докази на підтвердження своїх вимог, проте цим правом належним чином не скористалась, що призвело до ухвалення рішення на підставі фактичних обставин справи та поданих до суду доказів.

З огляду на предмет спору та встановлені судом факти, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно їх дослідив, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм матеріального та процесуального законодавства при розгляді справи не допустив.

Фактично, доводи апеляційної скарги скаржниці є аналогічними тим аргументам, що викладені у позові, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Посилання в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржниці з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом судового дослідження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування рішення немає, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування матеріальних збитків залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук

/повний текст постанови суду виготовлений 04 квітня 2024 року/