РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Запорізької міської ради, про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2024 заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою, яку в подальшому вточнила та мотивує тим, що вона з 03.09.2014 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають двох малолітніх дітей доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Родина проживала в м.Бердянську, але з початком повномасштабного вторгнення були вимушені покинути власну домівку та переїхали до м.Запоріжжя. Після цього у 2022 вона з дітьми задля їх безпеки виїхала з України за кордон. На початку 2024 у неї виникла необхідність повернутись до України для лікування молодшого сина. Після приїзду вона оселилась в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яку винаймав її чоловік. Однак відносини між ними погіршились. Чоловік почав проявляти агресію до неї та дітей, ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичним насильством. Така поведінка чоловіка є проявом психологічного насильства, що спричиняє їй та дітям душевні страждання, хвилювання, страх за своє життя та здоров`я, негативні емоції тощо. Внаслідок таких дій вона зрозуміла, що подальше спільне життя та збереження родини є неможливими та звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Коли чоловік дізнався про це, відносини між ними ще більше загострились, він перейшов до застосування до неї фізичного насильства, штовхав, наносив удари по тулубу в присутності малолітніх дітей. Вона звернулась до поліції і працівники поліції доставили її з дітьми до кризової кімнати. Оскільки під час конфлікту чоловік відібрав у неї усі документи, банківські картки та грошові кошти, вона 16.02.2024 поїхала забрати особисті речі та документи, які ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відмовлявся віддати. Тоді вона знов звернулась до поліції і за фактом вчинення домашнього насильства відносно чоловіка був виписаний терміновий заборонний припис та складено протокол про адміністративне правопорушення, який на цей час перебуває в суді на розгляді. Внаслідок фізичного насильства та неможливості спільного проживання вона з дітьми зараз проживає в орендованій квартирі, адреса якої чоловіку невідома. Але він усяк намагається відшукати її, пише скарги в поліцію. Ризик продовження протиправних дій з боку ОСОБА_2 є досить високим, тому з метою недопущення настання тяжких наслідків та запобігання продовженню вчинення домашнього насильства, в якнайкращих інтересах малолітніх дітей просить видати відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на шість місяців із забороною перебувати йому в місці проживання заявниці та неповнолітніх дітей; наближатися ближче 200м. до місця проживання, роботи, лікування, інших місць частого відвідування заявниці та неповнолітніх дітей; особисто і через третіх осіб розшукувати їх, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори або контактувати з заявницею та неповнолітньою донькою через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; тимчасово обмежити його спілкування з неповнолітніми дітьми.

Ухвалою суду від 14.03.2024 за зазначеною заявою відкрито окреме провадження у цивільній справі і призначено відкрите судове засідання за участю заявниці та заінтересованих осіб.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Заболотна Р.В. заяву підтримали повністю з викладених у ній підстав, просять заяву задовольнити.

Заявниця ОСОБА_1 додатково пояснила, що після проходження військової служби чоловік став поводитись агресивно, вживає алкогольні напої, вчинює сварки, під час яких в присутності дітей словесно ображає її, виражається нецензурною лайкою, погрожує розправою, застосовує фізичну силу. Після її повернення до України такі сварки стали частими. 15.02.2024 чоловік знов влаштував сварку, під час якої в присутності доньки вдарив її, ображав, забрав усі документи та гроші, у зв`язку з чим вона викликала поліцію та її з дітьми відвезли до кризової кімнати. Протокол в той день поліцейські не складали, бо в неї не було документів. Наступного дня вона поїхала додому, щоб забрати документи та особисті речі, але чоловік відмовлявся їх віддати, вона знов викликала поліцію і вони складали протокол про адміністративне правопорушення за фактом домашнього насильства. Ця справа зараз перебуває в суді і не розглянута. Також вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Справа також ще не розглянута. Під час перебування в кризовій кімнаті, їй допомогли відшукати окреме житло, яке вона орендувала. Спеціалісти служби у справах дітей обстежували квартиру, в ній створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Вона займається їх навчанням, лікуванням, належним чином виконує батьківські обов`язки. На цей час чоловіку невідомо де саме вони проживають, але він намагається їх відшукати, звертається до служби у справах дітей із заявами про неналежне виконання нею батьківських обов`язків, до поліції тощо. Через таку ситуацію діти стали неспокійними, плаксивими, бояться залишатись одні та відпускати її. Вона хвилюється за дітей та себе, за своє життя та здоров`я, боїться чоловіка, який є дуже агресивним та в будь-який момент може нашкодити їй та дітям.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.350-5 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування в особі виконкому Запорізької міської ради Куцоконь В.С. в судовому засіданні заяву підтримала ОСОБА_1 підтримала та пояснила, що до служби у справах дітей надійшло повідомлення про перебування в кризовій кімнаті заявниці з двома неповнолітніми дітьми у зв`язку з вчиненням домашнього насильства їх чоловіком та батьком. За вказаним фактом проводилась перевірка і вирішувалось питання щодо взяття вказаної родини на облік як такої, що опинилась в тяжких життєвих обставинах. Під час перевірки було встановлено, що родина вже орендувала квартиру на АДРЕСА_2 , проводилось її обстеження, умови для проживання дітей належні, вони забезпечені усім необхідним. Дівчинка навчається в школі. Хлопчик має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування. Забезпеченням необхідних умов для розвитку, навчання, лікуванням дітей займається мати. Батько звертався до служби із заявою про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків, але ці обставини не знайшли свого підтвердження, батько від заяви відмовився. Проводилась оцінка рівня безпеки дітей і на момент такої оцінки встановлено, що вони перебувають в безпечних умовах. Вона особисто спілкувалась з дітьми, коли приходила для обстеження житла, де вони зараз проживають, і з`ясувала, що діти були присутні під час конфліктів батьків, особисто фізичного насильства з боку батька не зазнавали. Дівчинка сказала, що не хоче спілкуватись з батьком, а хлопчик ще замалий, тому не може висловити свою думку, але по його поведінці вона зрозуміла, що він також не бажає спілкуватись з батьком. Просить прийняти рішення в інтересах малолітніх дітей.

Суд, вислухавши пояснення заявниці, її представника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.21,24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно з ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з ст.3 зазначеного Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ст.26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, в т.ч. постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Згідно з ст.350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Відповідно до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Суд встановив, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2014.

Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

З лютого 2024 подружні відносини між заявницею та заінтересованою особою фактично припинені. На цей час справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу перебуває на розгляді в суді.

16.02.2024 співробітниками поліції винесено терміновий заборонний припис №434311 стосовно ОСОБА_2 у зв`язку із скоєнням домашнього (психологічного) насильства щодо ОСОБА_1 строком на 7 діб шляхом застосування заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Згідно з оцінкою ризиків вчинення домашнього насильства, складеними поліцейськими 15.02.2024 та 16.02.2024, рівень небезпеки для постраждалої ОСОБА_1 з боку кривдника ОСОБА_2 є високим, постраждала особа потребує надання притулку.

Крім того, 16.02.2024 співробітниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення №096031 стосовно ОСОБА_2 за фактом скоєння 16.02.2024 домашнього (психологічного) насильства щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2024 (справа №3/337/500/2024, ЄУН 337/1063/24), яка набрала законної сили 02.04.2024, ОСОБА_2 визнаний винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство) та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00грн..

Вказаною постановою встановлено, що 16.02.2024 о 19.30год. ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , після вживання алкогольних напоїв, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме, висловлювався нецензурною лайкою, ображав останню.

Згідно з Витягом з ЄРДР від 07.03.2024 за заявою ОСОБА_1 від 16.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2024 були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст.125 КК України за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень невстановленою особою в кв. АДРЕСА_3 . Вказане кримінальне провадження було закрито 29.02.2024 на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність події кримінального правопорушення).

19.02.2024 до Служби (управління) у справах дітей ЗМР надійшло повідомлення про перебування в центрі прихистку двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням відносно неї домашнього насильства психологічного характеру чоловіком ОСОБА_2 .

Згідно з повідомленням Запорізького міського центру соціальних служб від 16.02.2024, яке надійшло до Служби (управління) у справах дітей ЗМР 20.02.2024, родина ОСОБА_7 була доставлена до кризової кімнати 15.02.2024 о 04.50год як постраждала від домашнього насильства без документів, речей та коштів. З метою вирішення складних життєвих обставин матері дітей надані соціальні послуги: консультування, притулок, благодійна допомога.

Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї, складеним спеціалістами служби у справах дітей 23.02.2024, основними чинниками, що спричиняють в родині ОСОБА_7 складні життєві обставини, є домашнє насильство, але на момент перевірки неповнолітнім дітям створені належні умови проживання, мати ОСОБА_1 спроможна самостійно вирішувати наявні проблеми.

Згідно з актами проведення оцінки рівня безпеки неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеними спеціалістами служби у справах дітей 23.02.2024, діти перебувають в безпечних умовах, проживають разом з матір`ю окремо від батька.

Згідно з доповідною запискою на ім`я начальника Служби (управління) у справах дітей ЗМР від 27.02.2024 підстави для взяття неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на облік як таких, що опинились у складних життєвих обставинах, відсутні.

Заявниця ОСОБА_1 з малолітніми дітьми на цей час проживає в орендованій на підставі відповідного договору квартирі. Згідно з актом обстеження, складеним спеціалістами служби у справах дітей 05.03.2024, умови проживання в квартирі добрі, наявні усі комунікації, мебля, техніка, діти мають спальні місця, одяг, взуття.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані заявницею докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 вересня 2008 року у справі «Беваква та С. проти Болгарії» зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64).

Концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65).

У своєму рішенні ЄСПЛ визнав порушення статті 8 Конвенції та вказав, що право на повагу до приватного та сімейного життя заявників було порушено через нездатність суду своєчасно вирішити питання визначення тимчасового місця проживання дитини, що в свою чергу вплинуло на життя і благополуччя заявника та недостатність і неефективність заходів, які були застосовані у відповідь на поведінку колишнього чоловіка заявниці. Суд також підкреслив, що ставлення до проблеми домашнього насильства як до «приватної справи» несумісне з обов`язком держави захищати сімейне життя громадян і заявників зокрема.

У рішенні від 03 жовтня 2017 року у справі «Контрова проти Словаччини» ЄСПЛ вказав, що в першому реченні ст.2 §1 Конвенція зобов`язує держави не тільки утримуватися від навмисного і незаконного позбавлення життя, а також вживати всіх необхідних заходів для захисту осіб, які перебувають під його юрисдикцією. Це включає в себе основне зобов`язання держави забезпечити право на життя за рахунок впровадження ефективних положень кримінально-правового характеру для запобігання вчиненню злочинів проти особи, підкріплені правоохоронними механізмами щодо попередження, припинення і покарання за порушення таких положень. Це також поширюється за відповідних обставин на позитивне зобов`язання влади приймати оперативні превентивні заходи для захисту особи, життю якої загрожують злочинні дії іншої особи (§49).

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї.

У постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) Верховний Суд зробив висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Сам по собі факт непритягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявниці у сукупності.

Підставою для видачі судом обмежувального припису є встановлення та доведення факту домашнього насильства (фізичного, сексуального, психологічного або економічного) кривдником відносно постраждалої особи, а також ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

В даному випадку судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 є подружжям, але на цей час фактичні подружні відносини між ними припинені і судом вирішується справа про розірвання шлюбу. На ґрунті особистих неприязних відносин між ними часто виникали конфліктні ситуації, під час яких ОСОБА_2 , будучи фізично сильнішим та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння,поводився щодо дружини агресивно і таке поводження (образи, висловлювання нецензурними словами, погрози, залякування тощо) має ознаки психологічного тиску, порушує психологічну недоторканість заявниці, а також її неповнолітніх дітей, в присутності яких вчиняються протиправні дії.

Зокрема, через протиправну поведінку ОСОБА_2 заявниця ОСОБА_1 15.02.2024 вимушена була звернутись до поліції і внаслідок цього вона з двома малолітніми дітьми 15.02.2024 о 04.50год була доставлена співробітниками поліції до кризової кімнати (центру прихистку) без документів, речей, грошей і їй надавалась соціальні послуги, спеціалістами служби у справах дітей проводилась перевірка перебування неповнолітніх дітей у складних життєвих обставинах.

При цьому, за оцінкою співробітників поліції, здійсненої за фактом домашнього насильства щодо заявниці ОСОБА_1 з боку її чоловіка ОСОБА_2 , рівень небезпеки до постраждалої особи є високим.

Незважаючи на події 15.02.2024, за якими протокол про адміністративне правопорушення поліцейськими не складався та заборонний припис не видавався, 16.02.2024 ОСОБА_2 знов вчинив домашнє насильство стосовно заявниці ОСОБА_1 , а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, ображав, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю.

Вказаний факт встановлений постановоюХортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2024, яка набрала законної сили.

Крім того, факт вчинення домашнього насильства щодо заявниці заінтересована особа ОСОБА_2 жодним чином не спростував, в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, не прибув за невідомими причинами, обґрунтованих заперечень проти заяви не подав.

Враховуючи вказані обставини, що підтверджуються сукупністю наданих суду належних та допустимих доказів, а також пояснення заявниці, які вказують на серйозність сприйняття нею фактів домашнього насильства, глибоких переживання з приводу можливих їх повторень, бажання попередити їх та захистити себе та неповнолітніх дітей від них, суд вважає, що вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї носить тривалий, систематичний характер та існують високі ризики можливого продовження та повторення таких дій.

Той факт, що за результатами перевірки служби у справах дітей не встановлено підстав для взяття неповнолітніх дітей заявниці на облік як таких, що внаслідок домашнього насильства опинились в складних життєвих обставинах, визнано, що на цей час діти перебувають у безпечних умовах, не виключає вірогідності вчинення в подальшому домашнього насильства їх батьком щодо їх матері.

Отже, з урахуванням фактично встановлених обставин, суд вважає, що ризик продовження вчинення домашнього насильства заінтересованою особою ОСОБА_2 щодо заявниці ОСОБА_1 є реальним і досить високим, тому з метою забезпечення безпеки постраждалої особи потребує застосування до нього обмежень, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд вважає, що заявниця не довела існування таких ризиків для спільних з ОСОБА_2 неповнолітніх дітей. Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, вона посилалась на те, що чоловік застосовує до неї психологічне насильство в присутності дітей. Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували наявність будь-яких агресивних, насильницьких дій з боку ОСОБА_2 безпосередньо до дітей, судом не встановлено.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Враховуючи, що на цей час малолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з матір`ю окремо від батька та перебувають в безпечних умовах, що підтверджено результатами перевірки служби у справах дітей, суд вважає, що підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей немає.

На думку суду, спілкування особисто чи шляхом телефонних переговорів, контактування батька з дітьми через інші засобі зв`язку не створюватиме небезпеки (загрози) для дітей, а навпаки сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, їх гармонійному розвитку і вихованню навіть в умовах застосування обмежувального припису, який зберігатиме чинність в іншій частині, оскільки діти мають право повноцінного спілкування як з матір`ю, так і з батьком.

При цьому, суд зауважує, що заборона наближатися до матері автоматично тягне за собою неможливість батька наближатися до своїх дітей, з огляду на те, що вони є малолітніми та проживають разом з матір`ю.

Таким чином, виходячи із завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, пропорційності, справедливості, з урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей, суд вважає необхідним застосувати до заінтересованої особи ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на шість місяців із забороною перебувати в місці проживання заявниці ОСОБА_1 , наближатися ближче 200м. до місця її проживання, роботи, лікування, інших місць частого відвідування, особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори або контактувати з заявницею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

На підставі вищевикладеного, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.3,21,24,51 Конституції України, ст.1,3,26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.2,4,5,12,13,76-82,89,258,263-265,350-5,350-6 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Видати строком на 6 (шість) місяців обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заборонивши йому:

-перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання/перебування роботи, лікування, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення суду направити до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області (за місцем проживання/перебування заявниці ОСОБА_1 ) для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також до районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району (за місцем проживання/перебування заявниці ОСОБА_1 ).

Суддя Н.А.Мурашова

02.04.2024