АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року

м. Чернівці

справа № 725/4029/22

провадження 822/80/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач приватний виконавець Кондрюк Костянтин Олександрович,

відповідач ОСОБА_1 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 листопада 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Скуляк І.А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року Кондрюк Н.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткової винагороди приватного виконавця.

Позов мотивовано тим, що 08 жовтня 2018 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір НОМЕР_1 про сплату додаткової винагороди приватного виконавця, розмір якої, згідно п.3.1 договору, становить 28 647 гривень 95 коп.

10 жовтня 2018 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. відкрито виконавче провадження, на підставі виконавчого листа №725/7220/14-ц, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 22 листопада 2017 року.

30 липня 2020 року відповідачем було подано заяву про повернення виконавчого документу, в результаті чого приватним виконавцем Кондрюком К.О. 28 листопада 2020 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу.

Стверджував, що наявні умови, які передбачені пунктом 2.1.2 договору, а саме повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, а тому зважаючи на це, відповідач зобов`язаний сплатити додаткову винагороду.

Однак, відповідачем не було виконано умови договору у строки, які передбачені положеннями п. 4.1.1 договору.

Звертає увагу суду на п. 7.1 договору НОМЕР_1 від 08 жовтня 2018 року, в якому зазначено, що у випадку несплати стягувачем додаткової винагороди і в строки, визначені договором, стягувач несе матеріальну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) % від суми винагороди, що передбачена розділом 3 договору, які мають бути сплачені на рахунок приватного виконавця протягом 10 днів з наступного дня після закінчення строку.

Зважаючи на те, що відповідачем у триденний строк з дня настання умов, передбачених п. 2.1.1 не було сплачено додаткову винагороду у сумі 28 647 гривень 95 коп., останній за порушення умов договору повинен сплатити 100% від суми винагороди, а саме 28 647 гривень 95 коп.

06 квітня 2021 року представником Кондрюка К.О. було направлено претензію до відповідача з вимогою у триденний строк, з дня її отримання, здійснити оплату додаткової винагороди Кондрюку К.О. , яка відповідачем не виконана.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Кондрюка К.О. додаткову винагороду у сумі 28 647 грн. 95 коп. та штраф у розмірі 28 647 грн. 95 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Кондрюка К. О. додаткову винагороду приватного виконавця за договором про сплату додаткової винагороди від 08 жовтня 2018 року у сумі 28 647 гривень 95 коп. та штраф у розмірі 28 647 гривень 95 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не виконано умови договору НОМЕР_1 від 08 жовтня 2018 року, також зазначив, що у триденний строк з дня настання умов, передбачених п. 2.1.1 не було сплачено додаткову винагороду у сумі 28 647 гривень 95 коп., останній за порушення умов договору повинен сплатити 100% від суми винагороди, а саме 28 647 гривень 95 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не отримував лист-повідомлення приватного виконавця від 06 квітня 2020 року № 1046 щодо пропозиції залишення за ним нереалізованого майна боржника, в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, а наявна в матеріалах справи копія поштової квитанції від 11 квітня 2020 року, про оплату рекомендованого відправлення, є лише розрахунковим документом, яким згідно пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 2009 року № 270 є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Поведінка приватного виконавця Кондрюка К.О. щодо стягнення з ОСОБА_1 додаткової винагороди та штрафу в розмірі 57 296 гривень за невиконане виконавче провадження № НОМЕР_1, на підставі недоведеної ним відмови останнього від залишення за собою нереалізованого майна боржника, крім викладеного вище, порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги- безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

22 листопада 2017 року Першотравневий районний суд м. Чернівці на виконання рішення у справі №725/7220/14 видав виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 283 258 гривень набутих коштів без достатньої правової підстави та 3231 гривню 51 коп. витрат зі сплати судового збору.

08 жовтня 2018 року між приватним виконавцем Кондрюком К.О. та ОСОБА_1 укладено договір про сплату додаткової винагороди приватному виконавцю.

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Кондрюка К.О. з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №725/7220/14 від 22 листопада 2017 року та сплатив авансовий внесок у сумі 5730 гривень

На підставі поданої заяви, 10 жовтня 2018 року, було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що боржнику ОСОБА_5 належить на праві 76/100 частка житлового будинку, а саме квартира АДРЕСА_1 .

10 жовтня 2018 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_5 та 27 грудня 2018 року постановлено описати та накласти арешт на майно: будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

27 грудня 2018 року приватним виконавцем Кондрюком К.О., в рамках даного виконавчого провадження, призначено суб`єкта оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт Сервіс», для надання висновку з питань вартості описаного та арештованого майна.

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності, вартість об`єкта дослідження - квартири АДРЕСА_3 складає 2209789 гривень, про що позивача ОСОБА_1 повідомлено листом № 1399 від 16 вересня 2019 року.

Як вбачається з протоколів проведення електронних торгів № 456547 від 27 грудня 2019 року, №467678 від 27 лютого 2020 року, протоколу №462549 від 27 січня 2020 року торги з продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_3 не відбулися з причин відсутності учасників допущених до торгів та після кожних проведених торгів здійснювалася уцінка виставленого на продаж майна.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року N 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»(далі - Закон N1403-VIII).

Відповідно до статті 31 Закону N 1403-VIIIза вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та приватним виконавцем Кондрюком К.О. укладено договір про сплату додаткової винагороди приватному виконавцю, відповідно до якого стягувач сплачує додаткову винагороду приватному виконавцю у випадку, якщо:

- відповідно до п.2.1.1 приватним виконавцем здійснено заходи примусового виконання рішення відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», що полягають у звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні та передано на реалізацію майно боржника, однак таке майно не реалізоване в системі електронних торгів арештованим майном (Сетам), після чого стягувачем подано заяву приватному виконавцю про бажання залишити нереалізоване майно боржника за собою в порядку, визначеному ст.. 61 ЗУ «Про виконавче провадження»;

- відповідно до п.2.1.2 приватним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ та відкрито виконавче провадження за заявою стягувача, після чого стягувачем подано заяву приватному виконавцю про повернення виконавчого документа без виконання згідно з п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»», або визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами виконавчого провадження у процесі виконання рішення ; скасування або визнання нечинним рішення на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню п.5. ст. 39 Закону;

- відповідно до 2.1.3. приватним виконавцем здійснено заходи примусового виконання рішення з метою виконання виконавчого документа, внаслідок чого Приватним виконавцем забезпечено повне чи часткове виконання рішення , та кошти перераховано стягувачу;

- відповідно до 2.1.4. стягувач відмовився залишити за собою майно боржника нереалізоване під час виконання рішення. Відмовою від залишення за собою нереалізованого майна боржника вважається неподання стягувачем протягом 10 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення приватного виконавця про бажання залишити нереалізоване майно за собою.

Відповідно до п. 3.1., розділу 3 «Розмір додаткової винагороди», у випадках, передбачених п.2.1.1-2.1.4 цього договору, становить 28 6489,95 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, приватний виконавець посилався на те, що 30 липня 2020 року відповідачем було подано заяву про повернення виконавчого документу, в результаті чого приватним виконавцем Кондрюк К.О. 28 листопада 2020 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а тому, відповідач зобов`язаний сплатити додаткову винагороду в розмірі 28 6489,95 грн, а також штраф за порушення строку виконання договору в розмірі 100 % від суми винагороди.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (стаття 202 ЦК України).

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

У справі встановлено, що 10 жовтня 2018 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, з примусового виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці у справі №725/7220/14.

У межах вказаного виконавчого провадження, приватним виконавцем було здійснено ряд необхідних виконавчих дій у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду з позовом приватний виконавець Кондрюк К.О. вказував, що 06 травня 2020 року направлено стягувачу повідомлення, відповідно до якого йому запропоновано вирішити питання щодо залишення за собою нереалізованого майна. Однак, відповідач не подав протягом 10 робочих днів повідомлення про бажання залишити нереалізоване майно за собою, що вважається відмовою. Таким чином, 17 травня 2020 року у нього (позивача) з`явилось право на отримання додаткової винагороди відповідно до умов договору, а у стягувача - обов`язок її сплати у розмірі 28 647 гривень 95 коп.

Однак, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази про отримання ОСОБА_1 вказаного повідомлення, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у постанові, від 13.03.2018р. у справі №820/3003/17 (провадження К/9901/3262/17), в якій зазначено, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є лише доказом надання (оплати) послуг поштового зв`язку, проте не дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача. Тому Верховний Суд вказує, що належним доказом надіслання відповідачу документів може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом.

Аналогічного висновку про необхідність надання опису вкладення дійшов Верховний суд у складі колегії судців Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.04.2018р. у справі № 820/2864/17 (провадження № К/9901/40099/18).

Наявна в матеріалах справи копія поштової квитанції від 11 квітня 2020 року про оплату рекомендованого відправлення є лише розрахунковим документом, яким згідно пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.02.2009р. № 270 є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Отже, надана позивачем поштова квитанція (чек) є тільки доказом оплати послуг поштового зв`язку за надсилання поштового відправлення, але не є беззаперечним доказом надсилання ОСОБА_1 саме повідомлення від 06 квітня 2020 року № 1046 (поштове відправлення № 678).

Обов`язковою підставою для застосування пункту 2.1.4. договору щодо відповідальності стягувача в разі його відмови від залишення за собою нереалізованого майна є факт отримання ним відповідного письмового повідомлення приватного виконавця.

Проте, доказів вручення поштового відправлення № 678 матеріали справи не містять. а тому відсутні підстави для застосування пункту 2.1.4. договору щодо відповідальності стягувача.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_1 повідомлення про бажання залишити за собою нереалізоване майно, як і не надано таких доказів щодо надіслання такого повідомлення, то умова сплати додаткової винагороди приватного виконавця, передбачена пунктом 2.1.4. договору, не може бути задоволена.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20.

При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ; квитанцією до прибуткового касового ордера №51 від 14 жовтня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

Отже, необхідно стягнути з приватного виконавця Кондрюка К. О. на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді у розмірі 20 000 гривень.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

За подання апеляційної скарги апелянт сплатив 1488 гривень 60 копійок, що підтверджується квитанцією (а.с.17 т.2).

З огляду на зазначене, слід стягнути з приватного виконавця Кондрюка К. О. на користь ОСОБА_1 1488 гривень 60 копійок у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 листопада 2023 року скасувати.

У задоволенні позову приватного виконавця Кондрюка Костянтина Олександровича до ОСОБА_1 про стягнення додаткової винагороди відмовити.

Стягнути з приватного виконавця Кондрюка Костянтина Олександровича на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 20 000 гривень

Стягнути з Кондрюка Костянтина Олександровича на користь ОСОБА_1 1488 гривень 60 копійок у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 19 січня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна