ЄУ№712/8692/23
Провадження №2/712/384/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі: головуючого судді Стеценко О.С., за участю секретаря Стєніної А.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування м. Черкаси,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_4 стосовно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач є матір`ю онука позивача. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.03.2020 розірвано шлюб між ОСОБА_5 (сином позивача) та ОСОБА_3 (відповідачем). Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати з батьком, спору щодо визначення місця проживання дитини не було. Відповідач з 2019 року не спілкується з сином ОСОБА_2 , не цікавиться його життям, не утримує матеріально. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_2 , син позивача ОСОБА_5 , помер. Відповідачка не виявила бажання забрати сина на виховання, проте надала нотаріально посвідчену заяву, що погоджується на позбавлення її батьківських прав.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 29.11.2023.

29.11.2023 підготовче судове засідання відкладено на 15.01.2023 у зв`язку з неявкою відповідача.

Позивач до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідач до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування м. Черкаси, до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 29.03.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління Міністерства юстиції, актовий запис № 354.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 03.01.2024 14.12.2013 ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.03.2020 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 03.04.2020.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 29.05.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1642, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 40 років.

Як вбачається з характеристики ОСОБА_2 вихованням дитини займаються бабуся та дідусь. Мати хлопчика до школи не з`являлася, батьківські збори не відвідувала, навчанням ОСОБА_8 не цікавилася.

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 вбачається, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з дідусем ОСОБА_9 та бабусею ОСОБА_1 . Висновок комісії: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в повній мірі займаються вихованням та навчанням дитини, забезпечують належні умови проживання, санітарно-гігієнічні умови проживання дитини задовільні.

Заявою від 11.07.2023 ОСОБА_3 надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заява посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою Інною Юріївною, зареєстровано в реєстрі за № 3589.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Виконавчого комітету Черкаської міської ради Виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_12 стосовно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Статтями 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, діючої в Україні з 27.09.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також те, що позовні вимоги визнані відповідачем, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 Сімейного кодексу України, відносно неповнолітнього сина, що підтверджено висновком Виконавчого комітету Черкаської міської ради, власною заявою відповідача та іншими наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивач звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, оскільки позовні вимоги про позбавлення батьківських прав визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 200, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування м. Черкаси задовольнити повністю.

Позбавити громадянку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави судовий збір у сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано Черкаському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Стеценко