Справа № 308/5769/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( в інтересах якої діє ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( в інтересах якого діє ОСОБА_1 ), від імені яких дії представник адвокат, ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, де заінтересована особа: ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( в інтересах якої діє ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( в інтересах якого діє ОСОБА_1 ), від імені яких дії представник адвокат, ОСОБА_4 , звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про видачу обмежувального припису, де заінтересована особа: ОСОБА_5 .

Відповідно до Глави 13 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 175 ЦПК України. Загальні правила цієї статті застосовуються і до заяв, поданих в порядку окремого провадження, зокрема, заяв про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановлено, що заява подана без додержання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, внаслідок чого підлягає залишенню без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вказані вимоги корелюють з приписами п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, відповідно до яких у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Частиною 2 вказаної норми визначено, що у разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Зі змісту заяви вбачається, що заявниця ОСОБА_1 , її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в квартирі АДРЕСА_1 , до вони зареєстровані. В цій же квартирі зареєстрований брат заявниці ОСОБА_5 , який не проживає в квартирі вже понад три роки. ОСОБА_5 приходить до квартири в нетверезому стані, висловлюється на адресу заявників нецензурною лайкою, погрожує їм завданням тілесних ушкоджень, також погрози лунають і на адресу дітей. Заявниця ОСОБА_1 намагалась самотужки вгамувати свого брата, однак останній раз , а саме 19 березня 2024 р. ОСОБА_5 прийшов до квартири і влаштував чергову сварку з погрозами, став бити по дверям, діти і ОСОБА_1 були налякані, остання викликала поліцію. Так, відносно ОСОБА_5 винесено терміновий заборонний припис серії АА №,211363 терміном на 10 діб, які спливають 29 березня 2024 р.

Проте, як вказує заявник, кривдник і надалі продовжує ображати її та її дітей.

ОСОБА_1 вважає, що вона та її діти є особами, яки постійно зазнають домашнього насильства.

Разом із тим, до матеріалів заяви не надано підтвердження того, що вказані у заяві дії з боку ОСОБА_5 відносно заявників мають системний характер. Матеріали поданої заяви не містять відомостей щодо притягнення ОСОБА_5 , до адміністративної відповідальності неодноразово чи кримінальної відповідальності за вчинені ним дії, а саме щодо вчинення відносно заявника та їх неповнолітніх дітей домашнього насильства.

Натомість до матеріалів справи додано лише копію термінового заборонного припису, що був виданий відносно ОСОБА_5 серія АА №211363 від 19.03.2024 року, копія якого виготовлена не якісно, встановити зміст вказаного документу не надається за можливе.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Процесуальним законодавством, чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Слід вказати на те,що ч.2 ст. 350-4 ЦПК України, передбачає, що в разі у разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Однак такого до матеріалів заяви не подано.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Процесуальним законодавством, чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Слід вказати на те, що в разі задоволення заяви в даній категорії справ, суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців (ч. 2ст. 350-6 ЦПК України).

ВС у постанові від 26 лютого 2020 року справа № 154/1692/19 вказав на те, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 26 вказаного Закону: право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Слід зазначити, що відповідно до ч.7 вказаної норми, дія термінового заборонного припису припиняється у разі застосування до кривдника судом адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.8 ст. 25 Кривдник, стосовно якого винесено терміновий заборонний припис, згідно з яким він повинен залишити місце спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, зобов`язаний повідомити про місце свого тимчасового перебування уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем вчинення домашнього насильства.

Разом із тим, як вказано вище, зміст наявного у матеріалах заяви заборонного припису встановити не надається за можливе. Разом із тим такий встановлено з 15.03.2024 року строком на 15 днів, тобто на час звернення такий строк закінчився.

Також матеріали справи містять заяву про витребування доказів, зокрема представник ОСОБА_4 просить витребувати від УПП в Закарпатській області ДПП матеріали адміністративного провадження відносно ОСОБА_5 , щодо видачі термінового заборонного припису та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, оскільки такі документи надаються тільки на вимогу суду або іншого правоохоронного органу.

Проте, до матеріалів справи не додано підтвердження того, що адвокатом направлявся до вказаного органу адвокатський запит щодо надання запитуваних документів та що в наданні таких було відмовлено. При цьому, у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП де потерпілою особою є ініціатор звернення до суду ОСОБА_1 , остання не позбавлена можливості отримання відповідних копій протоколу в суді, у разі направлення такого для розгляду по суті та прийняття рішення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу .

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Таким чином, заявнику/ представнику необхідно надати суду докази, на підтвердження обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, так як відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані,ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Таким чином, заявнику/ представнику необхідно надати суду докази, на підтвердження обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, так як відповідно до ч. 3ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

На підставі ст. 185 ч. 1 ЦПК України заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення вищевказаних недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін заява буде визнана неподаною та повернута особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 311 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( в інтересах якої діє ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( в інтересах якого діє ОСОБА_1 ), від імені яких дії представник адвокат, ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, де заінтересована особа: ОСОБА_5 , - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош