Провадження № 2/761/4650/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

04 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Матвєєвій Ю.О.

при секретарі: Каніковського Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 37903,00 грн. та судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Поверхом вище, мешканцями у квартирі № 104 у вказаному будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У липні 2023 року сталося залиття належної позивачу квартири. Заподіяна матеріальна шкода на даний час відповідачами не відшкодована, у результаті чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Так, у призначені судові засідання відповідачі не з`явилися, поштові відправлені, направлені на їхні адреси повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням строку зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду міста Києва було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідачів.

Враховуючи те, що відповідачі у встановлений строк відзив на позовну заяву не надали, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідачів, на підставі наявних в справі доказів.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із позовної заяви та встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину (Спадкова справа № 542/2013, зареєстровано в реєстрі за № 6-552).

Починаючи з жовтня 2020 року квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа- 61,1 м. кв,). власником якої є, позивач систематично заливало.

19.07.2023 року сталося останнє залиття належної позивачу квартири.

Відповідно до Акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 20.07.2023 року (додаток № 4) було підтверджено залиття квартири АДРЕСА_1 внаслідок протікання гнучкої підводки ХВП до змішувача на кухні в квартирі №104 за вище вказаною адресою.

Згідно вищевказаного Акту, затвердженого директором ТОВ «Імпульс-Газ» Лагутою Ю. (додаток № 4) зазначено, що в результаті залиття встановлено ушкодження в санвузлі площею 3,1 кв.м. залиття стелі площею 1,7 кв.м., в кухні загальною площею 6,4 кв.м. залиття стелі площею 1.5 кв.м., в кімнаті загальною площею 19,3 кв.м. залиття стелі площею 2,3 кв.м. в коридорі, а також деформація двері і дверних коробок між санвузлом та коридором.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207 (надалі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт пункт 2.3.6 Правил).

У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Акт обстеження квартири від 20.07.2023 року затвердженого директоромТОВ «Імпульс-Газ» Лагутою Ю. відповідає зазначеним вимогам.

Також, для з`ясування розміру нанесеної матеріальної шкоди позивач звернувся до ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» та даною оціночною компанією складено Звіт про оцінку розміру збитку завданого житловій квартирі, понесених внаслідок її залиття.

У відповідності до зазначеного експертного висновку від 02.10.2023 р., розмір майнової шкоди позивача становить 37903,00 грн.

За надання оцінки вартості нанесеної шкоди, позивачем було сплачено ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» 3000,00 грн.

Згідно матеріалів справи відповідачі відмовляються відшкодувати нанесені позивачу матеріальні збитки або провести ремонтні роботи своїми силами та за свій рахунок.

Відповідно до ст. 151 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом.

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

За змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як зазначено у ч. 2 зазначеної статті збитками с: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як передбачено ч. 3 вказаної статті, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Відповідно до положень ч. 3 от, 386 ЦК України власник, права якого порушені, мас право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, г також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної статті ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.02.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Крім того, необхідно враховувати, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51 гс14 та підтверджено у Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі №554/1583/16-ц.

Відповідно до Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законодавством також установлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення майнової шкоди - є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 37903,00 грн.

Оскільки, вимога щодо стягнення витрат, пов`язаних із проведенням експертизи для визначення суми відшкодування матеріальної шкоди, понесеної внаслідок залиття квартири у розмірі 3 000,00 грн. є похідною від основної вимоги щодо стягнення майнової шкоди, вона також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,00 грн. пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 3, 11, 15-16, 22, 319, 321, 386, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10-13, 43, 49, 51, 64, 76, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 150, 210, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 37903,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на проведення експертизи у розмірі 3000,00 грн. в рівних долях, тобто по 1500,00 грн. з кожного відповідача.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в рівних долях, тобто по 536,80 грн. з кожного відповідача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

04 квітня 2024 року