Справа № 214/8658/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 квітня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та повернення безпідставно списаних коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк» та просить суд визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо списання коштів з його банківського рахунку, стягнувши з відповідача 5 688,04 грн. безпідставно списаних з банківського рахунку коштів та відключивши його з переліку боржників банку, посилаючись на безпідставне стягнення до відкриття виконавчого провадження на виконання рішення суду від 19.07.2021 у справі № 214/769/21 банком з його рахунку коштів у сумі 49 688,04 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що 18 листопада 2011 року між ним та банком було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н, згідно з якою він, як позичальник, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З часом кредитний ліміт неодноразово банком змінювався, з 19 липня 2018 року збільшений до 44 000,00 грн. та з 06 червня2019 року встановлений на рівні 0 грн. за розрахунок відповідача станом на 20 грудня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 62 419,75 грн., однак заочним рішенням суду від 19.07.2021 з нього була стягнута заборгованість у сумі 49 594,89 грн. 24 січня 2022 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 19.07.2021, проте до відкриття виконавчого провадження протягом періоду з 18 жовтня 2021 року по 18 березня 2022 року з його заробітної плати фактично утримано 49 688,04 грн. в рахунок автоматичного погашення простроченої заборгованості із заробітної плати. Згоду на автоматичне погашення заборгованості він відповідачу не надавав. Тому враховуючи, що ним не оспорюється використання кредитних коштів в сумі 44 000,00 грн., що встановлено також рішенням суду від 09.01.2023 у справі № 214/769/21, просить повернути надлишково списані кошти у сумі 5 688,04 грн.

Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явились, до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_3 звернулась до суду з відзивом на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 18.11.2011. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складаються між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, якщо до 25 числа (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, клієнт самостійно не здійснить платіж в готівковій або безготівковій формі у розмірі мінімального платежу на поточний рахунок, для кого відкрито кредитну карту, клієнт доручає банку при настанні термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредиту з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку та рахунків, що будуть відкриті клієнтом банку у майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті банку за цим договором (здійснювати договірне списання). Крім того, позивач 23.10.2021, тобто ще до винесення рішення у справі № 214/769/21 підписав актуалізоване заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.4 вказаної заяви, визначено порядок повернення кредиту. Зокрема, повернення кредиту може здійснюватися як самим клієнтом, так і шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту у розмірі процентів, що підлягають сплаті за договором, 1-го числа календарного місяця у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Також право договірного списання передбачено безпосередньо умовами та правилами надання банківських послуг на дату приєднання та підписання, як клієнтом. На підставі викладеного, просить у задоволенні вимог відмовити.

Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно частин 1,3 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (частини 1,2 статті 1071 ЦК України).

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2021 року у справі № 214/769/21 позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року станом на 20 грудня 2020 року в загальному розмірі 49 594 грн. 89 коп., яка складається з простроченого тіла кредиту 49 594 грн. 89 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 20 червня 2022 рокуу справі № 214/769/21 за заявою відповідача скасовано рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2021 року, ухвалене при заочному розгляді цивільної справи №214/769/21 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням суду від 09 січня 2023 року у справі № 214/769/21 залишено без задоволення зменшені позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заперечень на доводи позивача, сторона відповідача посилається на автоматичне списання коштів з рахунку ОСОБА_1 на підставі погоджених умов та правил надання банківських послуг: на ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг при підписанні заяви б/н від 18.11.2011 та підписання 23 жовтня 2021 року актуалізованої заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Стосовно ознайомлення позивача ОСОБА_1 при підписанні заяви 18.11.2011 з Умовами та правилами надання банківських послуг, суд зазначає, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2023 року у справі № 214/769/21 зроблено висновок, що «надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заявах ОСОБА_1 умов щодо права банку, в тому числі на договірне списання, надані банком витяги з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 285/3013/16 (провадження № 61-36001св18).

Стосовно посилання на підписану 23.10.2021 ОСОБА_1 актуалізованої заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що не спростовано стороною позивача, то дійсно банком надано на підтвердження роздруківку вказаної заяви, підписаної ОСОБА_1 ОТП 23.10.2021, відповідно до п. 1.4. якого сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється у тому числі шляхом договірного списання з рахунку клієнта у т.ч. за рахунок кредитного ліміту у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що банком кошти списувалися з рахунку ОСОБА_1 на виконання заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2021 року у справі № 214/769/21, що в судовому засіданні стороною відповідача не спростовано, тобто відповідач фактично здійснював примусове виконання рішення суду.

Згідно встановлених рішенням суду від 09 січня 2023 року у справі № 214/769/21 обставин, з рахунку ОСОБА_1 здійснювались автоматичні списання коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року, 28 жовтня 2021 року 3 393 грн. 91 коп., 29 листопада 2021 16 011 грн. 41 коп., 01 грудня 2021 року 33 грн. 98 коп., 24 грудня 2021 року 9 018 грн. 74 коп., 26 грудня 2021 року 13 грн. 94 коп., 28 січня 2022 року 7 566 грн. 85 коп., 24 лютого 2022 року 7 566 грн. 85 коп., 26 лютого 2022 року 29 грн. 70 коп., 18 березня 2022 року 6052 грн. 66 коп., що загалом складає 49 688 грн. 04 коп.

Указані автоматичні списання були враховані судом при ухваленні рішення у справі № 214/769/21, яке оскаржувалось в апеляційному порядку та постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2023 року залишено без змін (а.с. 15-21).

У той час як примусове виконання рішень проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України).

При цьому навіть за наявності положень частини 2 статті 1071 ЦК України щодо права банку списувати грошові кошти з рахунка позивача, як клієнта, без його розпорядження на підставі рішення суду, про що однак не зазначається представником відповідача, заявлена до стягнення сума являється переплаченою та надмірно стягнутою з позивача на користь відповідача.

Тому на підставі викладеного суд приходить до висновку про безпідставність автоматичного списання коштів з рахунку позивача та наявність підстав для часткового задоволення вимог.

Стосовно вимоги виключення ОСОБА_1 із переліку боржників АТ КБ «Приватбанк», то вказана вимога знаходиться поза межами повноважень суду з огляду на відсутність відомостей про наявність боргових зобов`язань ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» з інших можливих кредитних договорів (у тому числі й з огляду на підписання заяви від 23.10.2021) та неможливості втручання в діяльністю відповідача, як юридичної особи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

Ураховуючи, що суд розглядає справи у межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та повернення безпідставно списаних коштів частково.

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо списання коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів з банківського рахунку у сумі 5 688 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 04 коп.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 , робоче місце за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д).

Представник відповідача Мельникова Яна Вікторівна, робоче місце за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, пл.. Інженерна, буд. 1

Повний текст рішення складено 05 квітня 2024 р.

Суддя А.В. Ткаченко