печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року суддя Печерського районного суду м. Києва Новак Р.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави України в особі Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями Печерського районного суду м. Києва, що порушують права позивача, вказуючи, що Печерський районний суд м. Києва відмовою у відкритті провадження у справі № 757/205/23-ц під головуванням судді Хайнацького Є.С. від 09.01.2023 завдав останньому моральної шкоди.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 дану цивільну справу розподілено та передано для розгляду судді Печерського районного суду м. Києва Соколову О.М.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. від 30.06.2023 заявлено самовідвід від розгляду даної справи.

05.07.2023 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 212 від 05.07.2023 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та 06.07.2023 матеріали передано судді Ільєвій Т.Г., згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. від 06.07.2023 заявлено самовідвід від розгляду даної справи.

28.07.2023 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 244 від 28.07.2023 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та матеріали передано судді Підпалому В.В., згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. від 30.08.2023 заявлено самовідвід від розгляду даної справи.

26.01.2024 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 41 від 26.01.2024 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та матеріали передано судді Головко Ю.Г., згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Головко Ю.Г. від 26.01.2024 заявлено самовідвід від розгляду даної справи.

27.03.2024 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 140 від 27.03.2024 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та матеріали передано судді Хайнацькому Є.С., згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Хайнацького Є.С. від 01.04.2024 заявлено самовідвід від розгляду даної справи.

02.04.2024 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 144 від 02.04.2024 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та матеріали передано судді Новаку Р.В., згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Перевіривши матеріали позовної заяви, головуючий суддя вважає за необхідне заявити самовідвід, виходячи з наступного.

Так, мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказує, що йому було завдано шкоду діями Печерського районного суду м. Києва, зокрема внаслідок постановлення суддею Печерського районного суду м. Києва Хайнацьким Є.С. ухвали від 09.01.2023 про відмову у відкритті провадження у справі № 757/205/23-ц.

Згідно з частиною першою ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Статтями 36, 37 ЦПК передбачено чіткий та виключний перелік підстав з яких може бути заявлено самовідвід, відвід судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється".

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Стаття 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що «питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України».

Стаття 15 Кодексу суддівської етики встановлює, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. «Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи».

Такі самі вимоги до поведінки судді знайшли своє відображення в міжнародному документі, затвердженому РЕЗОЛЮЦІЄЮ 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року (Бангалорські принципи діяльності судді).

Вони викладені у формі Цінностей і мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів. Вони мають використовуватися суддями як керівництво, а судовою системою - як основа для регламентації поведінки суддів.

Вони також покликані сприяти кращому розумінню й підтримці судової гілки влади з боку представників виконавчої та законодавчої влади, а також адвокатів і суспільства в цілому. Ці принципи передбачають відповідальність суддів за свою поведінку перед певними інституціями, заснованими з метою забезпечення дотримання судових стандартів, які самі є незалежними й неупередженими і покликані посилювати, а не применшувати значимість існуючих правових норм і правил поведінки, що зобов`язують суддів.

Частина 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність безсторонності відповідно до n.l cт. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду (Білуха проти України, 2006).

Так, кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) /ВП), § 98).

За таких обставин, оскільки предметом позову ОСОБА_1 є стягнення моральної шкоди, завданої, на думку останнього, діями, зокрема судді Печерського районного суду м. Києва Хайнацького Є.С., який являється діючим суддею та колегою судді Новака Р.В., з метою подальшого уникнення питань, пов`язаних з необ`єктивністю та неупередженістю розгляду справи, дотримання норм закону, вважаю за необхідне заявити самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст. 36, 258-260 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заявити самовідвід від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Цивільну справу № 757/26887/23-ц (провадження № 2-3584/24) передати для визначення складу суду, в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Новак