Справа№ 151/389/15-ц
Провадження № 4-с/151/3/24
УХВАЛА

03 квітня 2024 року смт.Чечельник

Чечельницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Моцного В.С.

за участю:

секретаря судових засідань Добровольської М.С.

представника АТ КБ "ПриватБанк" Поліщук Т.В.

державного виконавця Сутовської А.В. боржника Кичі М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чечельник скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на дії державного виконавця щодо виконання судового рішення по справі №151/389/15-ц, провадження №2/151/110/15,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року представник АТ КБ "ПриватБанк" Поліщук Т.В. звернулася до суду зі скаргою на постанову винесену 30 січня 2024 року головним державним виконавцем Чечельницького ВДВС Сутовською А.В., про закінчення виконавчого провадження ВП № 71158972, мотивуючи тим, що рішенням Чечельницького районного суду від 01 липня 2015 року з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором № VIВ0GК в сумі 9223.95 (доларів США), що за курсом 22.88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.04.2015 року складає 211044.02 (двісті одинадцять тисяч сорок чотири) гривні 02 копійки. На підставі зазначеного рішення було видано виконавчий лист, який банк пред`явив до виконання в Чечельницький ВДВС. У зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 30 січня 2024 року головний державний виконавець Сутовська А.В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 71158972 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 "Про виконавче провадження" (у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Однак, на її думку, державний виконавець не правомірно закінчила виконавче провадження, тому просить поновити строк для подачі скарги на вищезазначену постанову про закриття виконавчого провадження ВП № 71158972, визнати її незаконною та скасувати.

Представник АТ КБ "ПриватБанк" Поліщук Т.В. у судовому засіданні підтримала скаргу, просила задовольнити.

Головний державний виконавець Чечельницького ВДВС Сутовська А.В. просить відмовити у задоволенні скарги, зазначивши, що вона діяла у відповідності до чинного законодавства, постанова про поновлення виконавчого провадження, подальші дії щодо виконання виконавчого листа та його закінчення є правомірними. Підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відсутні.

Стягувач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки він сплати в весь борг, а саме 5 529.35 (доларів США).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, 01 липня 2015 року рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по справі № 151/389/15-ц, провадження № 2/151/110/15 позов ПАТ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено повністю, а саме з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі 9223,95 (доларів США), що за курсом 22.88 НБУ відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.04.2015 року складає 211044 (двісті одинадцять тисяч сорок чотири) гривні 02 копійки 2110 (дві тисячі сто десять) гривень 44 копійки судового збору. Дане рішення набрало чинності 30.07.2015 року.

На підставі судового рішення банку видано виконавчий лист, зі строком пред`явлення до 30.06.2016 року.

16 грудня 2022 року видано дублікат виконавчого листа по справі №151/389/15-ц, провадження №6/151/14/22.

01 березня 2023 року відкрито виконавче провадження ВП №71158972 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 9223,95 (доларів США), що за курсом 22,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.04.2015 року складає 211044,02 (двісті одинадцять тисяч сорок чотири) гривні 02 копійки, а також стягнення 2110,44 грн судового збору. Загальний борг складає 213154,46 грн.

31 січня 2024 року на рахунок UA№5500467, як погашення заборгованості були зараховані кошти в сумі 5529.35 (доларів США), призначення платежу: погашення заборгованості за кредитним договором № VIВ0GК від 18.04.2008.

18 березня 2024 року представник AT КБ ПриватБанк ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №71158972 в Автоматизованій системі виконавчих проваджень та виявив, що головним державним виконавцем Сутовською А.В., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2024 № 71158972 на підставі п. 9 частини 1 статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження" - у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Однак банку кошти не повернуті в повному обсязі внаслідок чого, банку спричинені збитки в розмірі курсової різниці 2015-2024. Так, станом на звернення до суду (14.04.2015) курс долара США до гривні становив 22 гривні 88 копійок за 1 долар США, в той час, як станом на дату закриття виконавчого провадження (31.01.2024) - 37.8746 гривень за 1 долар США (курсова різниця: 138309,32 гивень за кожен недоотриманий банком доларі США).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі ст. 192 ЦПК України. законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст. 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження". Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

У справі, яка переглядається, встановлено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Чечельницьким районним судом на підставі рішення цього суду від 01.07.2015, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 9223.95 (доларів США), що за курсом 22.88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.04.2015 року складає 211044.02 (двісті одинадцять тисяч сорок чотири) гривні 02 копійки.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржника грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржників, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Враховуючи викладене, державний виконавець зобов`язаний був під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США.

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, скарга є такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Поновити строк для подачі скарги на дії державного виконавця щодо виконання судового рішення по справі № 151/389/15-ц, провадження № 2/151/110/15, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2024 року по виконавчому провадженню ВП № 71158972.

Постанову головного державного виконавця Чечельницького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 від 30 січня 2024 року, про закінчення виконавчого провадження ВП № 71158972 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № VIВ0GК в сумі 9223.95 (доларів США), що за курсом 22.88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.04.2015 року складає 211044.02 (двісті одинадцять тисяч сорок чотири) гривні 02 копійки - визнати неправомірною та скасувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Повний текс ухвали виготовлений 04 квітня 2024 року.

Суддя Валерій МОЦНИЙ