Справа № 447/3069/22 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/2691/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року в складі судді Яворської Н.І. в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», про відшкодування шкоди у порядку регресу,-

встановив:

У грудні 2022 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , з участю третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН», про відшкодування шкоди у порядку регресу.

Вимоги обґрунтовані тим, що 06.09.2019 у м. Львові, на площі Міцкевича, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій винним визнано ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_1 та який скоїв зіткнення з транспортним засобом «Кіа» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

За заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування 57 751 грн. 84 коп.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, АТ «СК ПЗУ Україна» виплачено страхове відшкодування у розмірі 19923,23 грн., на підставі рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/12578/10, тому позивач просив стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 різницю між розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 37828,52 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 2481,00 грн.

Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН» про відшкодування шкоди у порядку регресу.

Рішення суду оскаржив позивач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що суд формально підійшов до вирішення спору, а з висновками суду не можна погодитися.

Зазначає, що у ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено умови для визначення розміру збитків (шкоди), які підлягають відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоду і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, зокрема, такі обмежуються лімітом відповідальності, вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, а також розмір шкоди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи наведене, при розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «ЕТАЛОН» застосовано коефіцієнт фізичного зносу.

Тобто, позивач скористався своїм правом на звернення до страхової компанії, ПрАТ «ЕТАЛОН» виплатило суму за договором обов`язкового страхування з урахуванням фізичного зносу.

При цьому, фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає у процесі його експлуатації.

Розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування складає 19923,32 грн., що було відшкодовано страховою компанією відповідача, на підтвердження цього було надано наказ № 910/12578/10.

Зазначає, що остання позиція Верховного Суду з питання відшкодування шкоди з винної особи у разі недостатності коштів виплачених страховою компанією винної особи та у разі не перевищення ліміту відповідальності, викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 352/1384/18.

Покликаючись на норми матеріальлього права, які регулюють спірні правовідносини та судову практику зазначає, що встановивши, що вартість матеріального збитку, завданого особі пошкодженням її автомобіля внаслідок ДТП, перевищує виплачений страховиком розмір страхового відшкодування, з відповідача як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Оскільки при виплаті страхового відшкодування страхова компанія відповідача вирахувала знос транспортного засобу, тому нанесений збиток повністю не покритий.

Розглядаючи справу суд відмовив не тільки у задоволенні стягнення спірних коштів, що складають різницю між страховим відшкодуванням здійсненим ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та страховим відшкодуванням від ПрАТ СК «ЕТАЛОН», здійснених у порядку суброгації, а і у франшизі за полісом ЕР /187608427 у розмірі 2000,00 грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 37828,52 грн., який повинен відшкодувати відповідач на підставі викладеного вище.

Просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

03.11.2023 на адерсу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, у якому заперечуючи вимоги позивача, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

16.11.2023 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подало відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач перерахував 54759,84 грн. на рахунок страхувальника ОСОБА_2 , тобто потерпілому від ДТП, при цьому ліміт відповідальності страховика дозволяє покрити витрати позивача, чим останній скористався звернувшись до Господарського суду м. Київ (рішення від 06.07.2021 справа 910/12578/20).

Таким чином, покликаючись на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, тому позов задоволенню не підлягає.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

06.09.2019 у м. Львові на пл. Міцкевича відбулася дорожньо-транспортна пригода між транспортним засобом марки Volkswagen Golf, р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортним засобом марки KIA Ceed, р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

Водії здійснювали керування транспортними засобами на відповідній правовій підставі, як це вимагають ПДР (п.п. 2.1, 2.2).

Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 03.10.2019 у справі №441/1726/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн, стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір (а.с. 6).

Таким чином, обставини дорожньо-транспортних пригод, які мали місце 06.09.2019, а також вина у таких, визначені судовим рішення, яке набрало законної сили, відтак у силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи.

Більше того, із зазначеного судового рішення (справа № 441/1726/19) слідує, що ОСОБА_1 у заяві про розгляд справи за його відсутності, факт порушення визнав, крім цього його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 324575.

Враховуючи наведене, відповідач ОСОБА_1 , як водій, який самостійно визнав свою вину, а також як винна особа у спірному ДТП, на підставі судового рішення, мав цікавитися спірними правовідносинами та обставиними пов`язаними із відшкодуванням шкоди потерпілій особі, тому будь які доводи з його сторони щодо незгоди із оцінкою шкоди, які зводяться виключно до заперечення такої, колегія суддів до уваги не приймає.

Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія ОСОБА_1 на момент скоєння такої була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» за полісом №187608427, який станом на дату ДТП - 06.09.2019 був діючим (а.с. 41).

Таким чином, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу Volkswagen Golf, р.н.з. НОМЕР_1 , а не цивільно-правова відповідальність автомобіля, була застрахована.

В свою чергу, 13.11.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 , як страхувальником, укладено договір № АМ134104 добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, зокрема, транспортним засобом марки KIA Ceed, р.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 9).

09.09.2019 ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку за договором від 13.11.2019 № АМ134104 (а.с. 10).

Також ОСОБА_2 повідомлено рахунок та реквізити для страхової виплати (а.с. 14-15).

Відповідно до страхового акту від 19.11.2019 № UA068/L01/02 із розрахунком до нього позивач визначив розмір страхового відшкодування в розмірі 57751,84 грн (а.с. 36).

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки KIA Ceed, державний номер НОМЕР_2 , визначена на підставі актів надання послуг, списання матеріалів від 30.09.2019 № БОШПА-0441, від 16.10.2019 № БОШ/МП-008, видаткових накладних від 30.09.2019 № БОШ-000332, № БОШ-00061, виставлених ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 (а.с. 20-35).

З матеріалів справи вбачається, що сума страхового відшкодування в розмірі 54759,84 грн. сплачена ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням від 06.11.2019 № 8223. Крім цього, відповідно до платіжного доручення від 21.11.2019 № 37678 грошові кошти в розмірі 2992 грн. виплачені на рахунок ФОП ОСОБА_4 (а.с. 37-38).

Колегією суддів встановлено, що деякі правовідносини між сторонами врегульовані судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Так, рішенням Господарського суду м. Києва від 06.07.2021 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 19923 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять три) грн. 32 коп. відшкодування шкоди, а також 725 (сімсот двадцять п`ять) грн. 15 грн. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Видано наказ після набрання рішенням законної сили (а.с. 39).

Звертаючись із позовними вимогами, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» покликається на те, що виплатила страхове відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 57 751 грн. 84 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування, відтак АТ «СК ПЗУ Україна» виплачено страхове відшкодування у розмірі 19923,23 грн., на підставі рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/12578/10, тому просить стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 різницю між розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 37828,52 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 2481,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.п. «г» п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

При цьому, згідно зі статтями 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У справі, яка розглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Таким чином, у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації, а не у порядку регресу.

Як зазначалося вище, колегія суддів виходить з того, що вина у спірній ДТП, визнання такої страховим випадком зі сторони страховика та інші обставини, які стосуються учасників справи, а не їх правова оцінка є встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, відтак повторному доказуванню не підлягають.

З врахуванням наведеного та принципу диспозитивності, виключною правовою проблемою у даних правовідносинах є встановлення наявності чи відсутності підстав для покладення на відповідача, як винну особу матеріально-правового обов`язку.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром коди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц ( провадження № 14-176цс18).

В свою чергу, у ст.ст. 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Наведене вище дає підстави дійти висновку, що спеціальні норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Натомість, як зазначено вище, предметом розгляду є вимоги позивача, як страховика потерпілої особи за договором добровільного страхування, який виплатив весь розмір заподіяної шкоди (без амортизаційного зносу), як це визначеного договором добровільного страхування, при цьому вимоги пред`явлені до винної особи та обґрунтовані тим, що виплату, яку отримало товариство від його страховика не у повній мірі покриває відшкодування всього розміру шкоди, який належним чином розрахований.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Як вже зазначалося, страхове відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілого у ДТП власника транспортного засобу «Кіа» реєстраційний номер НОМЕР_2 , було здійснено відповідно до договору добровільного страхування транспортного № АМ134104 від 13.11.2019.

Загальний розмір страхового відшкодування згідно страхового акту та розрахунок такого, відповідач не оскаржував, належних доказів на його спростування суду не представив, тому у суду відсутні будь-які підстави вважати такий розмір неправильним, чи поставити його під сумнів.

Згідно із платіжним дорученнями ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплачено потерпілому 54759,84 грн. та 2992,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4 .

Різниця від сплаченої суми та отриманого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відшкодування від страховика винної особи становить 37828,52 грн., тому саме таку суму необхідно було стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

За таких обставин, зважаючи на встановлений ліміт відповідальності страховика відповідача за шкоду завдану майну, а також розмір завданої відповідачем шкоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно із пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу та спростовують висновки суду першої інстанції, які не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення по суті спору, яким позов ПрАТ СК «ПЗУ Укарїна» задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481,00 грн, а також за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,5 грн необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», про відшкодування шкоди у порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відшкодування шкоди у розмірі 37828 (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 52 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481,00 грн, а також за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,5 грн., а загалом 6202 (шість тисяч двісті дві) гривень 50 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 січня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк