ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 388/1195/22

провадження № 22-ц/4809/422/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Проценко Оксани Миколаївни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року у складі судді Степанова С. В. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про зміну підстав та премету позову просила в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості автомобіля марки ВАЗ 210994, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 46 021 грн 50 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 11 листопада 2000 року між сторонами було укладено шлюб, під час перебування в якому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали автомобіль, право власності на яке було зареєстровано за відповідачем.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2022 шлюб між сторонами було розірвано, після чого автомобіль залишився у користуванні відповідача.

В подальшому, 07.10.2021 спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 було відчужено за 35 000 грн ОСОБА_3 , яка є матір`ю відповідача.

Позивач зазначала, що не давала згоди на продаж придбаного в період шлюбу автомобіля, а кошти, виручені від його продажу не були витрачені на користь та в інтересах сім`ї.

Оскільки, вказаний вище транспортний засіб є спільним сумісним майном сторін та був відужений відповідачем без її згоди, ОСОБА_1 вважала, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості спірного автомобіля, як наслідок, звернулась до суду з позовом.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості проданого без її згоди автомобіля в сумі 46 021,5 грн задоволено.

В порядку поділу майна подружжя стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості проданого без її згоди автомобіля ВАЗ 2 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 46 021,50 грн 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати із залучення експерта та проведення експертизи в сумі 1 600 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач розпорядився спірним транспортним засобом на власний розсуд без письмової згоди позивача, тому ОСОБА_1 має право на 1/2 частину грошової компенсації її вартості, виходячи з ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Додатковим рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2024 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 4 000 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Проценко О. М., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального права та зробив висновки, які не відповідають дійсності зі слів позивача та свідків, які не підтверджені жодними доказами по справі.

Позивачем не надано до суду доказів того, що вона не надавала згоди на продаж автомобіля та не отримувала кошти разом з відповідачем за продаж авто, а відзив ОСОБА_1 на позовну заяву відповідача у справі про розірвання шлюбу ще раз підтверджує це, окільки у ньому позивач вказала, що спору про поділ майна подружжя між сторонами немає, оскільки під час перебування у шлюбі сторони не нажили спільного майна, що підлягало б розподілу.

Відповідач зазначає, що майно, яке не перебуває у власності подружжя не може бути об`єктом права спільної сумісної власності та не підлягає поділу, а тому в силу ст. 69 СК України в даній справі відсутній предмет та пістави позову, адже спірне майно реалізоване під час перебування у шлюбі.

В даному випадку правом на захист прав іншого з подружжя передбачено звернення до суду з позовом саме про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її згоди, а не стягнення компенсації за відчужене майно, проте договор купівлі-продажу спірного автомобіля не визнавався судом недійсним.

Крім того, при розподілі судових витрат між сторонами суд першої інстанції не врахував, що відповідач є учасником бойових дій, на час розгляду справи знаходився на лікуванні після поранення та є інвалідом.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Від адвоката Чуприни С. П., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення при чіткому дотриманні норм матеріального та процесуального права.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 46 021 грн 50 коп, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2024 становить 302 800 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 сторони зареєстрували шлюб 11.11.2000.

Із копії рішення Долинського районного суду від 07.02.2022 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 гр. ОСОБА_2 є власником траспортного засобу ВАЗ 210994, седан В, номер шасі НОМЕР_4 , р.н. НОМЕР_1 .

Згідно звіту про незалежну оцінку легкового колісного транспортного засобу від 11.08.2022 складеного ТОВ «ЕКСПЕРТ-ЦЕНТР», ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 210994, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 10.08.2022 становить 92 043,00 грн.

Копія договору про надання послуг № 56/22 від 09.08.2022, що був укладений між ТОВ «ЕКСПЕРТ-ЦЕНТР» та ОСОБА_1 та копія квитанції від 11.08.2022 підтверджують сплату ОСОБА_1 1 600 грн за послуги по оцінці ТЗ.

Із копії договору продажу 35432021/2843833 транспортного засобу від 07.10.2021 вбачається, що ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 (мати відповідача) спірний транспортний засіб марки ВАЗ 210994, н.з. НОМЕР_1 за суму 35 000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18) зазначено, що «при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна».

У постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19) Верховний Суд зазначив, що «у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн».

В постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), зазначено, що «у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя».

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) суд дійшов висновку, що «у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні».

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 11.11.2000 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (а. с. 5).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 з 06.04.2017 є власником траспортного засобу ВАЗ 210994, седан В, номер шасі НОМЕР_4 , р.н. НОМЕР_1 (а. с. 6).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу 35432021/2843833 транспортного засобу від 07.10.2021 ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 транспортний засіб марки ВАЗ 210994, н.з. НОМЕР_1 за ціною 35 000 грн (а. с. 42).

Рішенням Долинського районного суду від 07.02.2022 у справі № 388/2045/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 листопада 2000 року в Богданівській сільській раді Долинського району Кіровоградської області, актовий запис № 11 (а. с. 7).

Копією звіту про незалежну оцінку легкового колісного транспортного засобу від 11.08.2022, складеного ТОВ «ЕКСПЕРТ-ЦЕНТР», підтверджується, що ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 210994, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 10.08.2022 становить 92 043 грн (а. с. 8-19).

З наведеного вбачається, що спірний автомобіль було придбано в період шлюбу, укладеного між сторонами, а тому останній в силу вимог ст. 60 СК України належав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Даних про те, що відповідачем в період шлюбу спірний автомобіль був відчужений за письмовою згодою позивача або даних про те, що отримані внаслідок відчуження транспортного засобу кошти були використанні в інтересах сім`ї, матеріали справи не місять.

Встановивши, що сторони придбали автомобіль ВАЗ 210994, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі і що відповідач розпорядився зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_1 , суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у відзиві ОСОБА_1 на позовну заяву відповідача у справі про розірвання шлюбу вказала, що спору про поділ майна подружжя між сторонами немає, адже вони не спростовують встановлені судом обставини того, що в період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль, який був відчужений ОСОБА_2 без згоди позивача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що в даному випадку правом на захист прав іншого з подружжя передбачено звернення до суду з позовом саме про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її згоди, є помиковими, оскільки у разі, коли під час перебування у зареєстрованому шлюбі один з подружжя розпорядився спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди іншого з подружжя, останній має право на грошову компенсацію половини дійсної ринкової вартості транспортного засобу.

Відповідна правова позиція зазначена, зокрема, в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року по справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22).

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що при розподілі судових витрат між сторонами суд першої інстанції не врахував, що відповідач є учасником бойових дій, на час розгляду справи знаходився на лікуванні після поранення та є інвалідом, з огляду на таке.

Відповідно до п. п. 9, 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю;учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначений у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Питання щодо застосування положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» розглядалось Великою Палатою Верховного Суду в справі № 9901/311/19, за результатами розгляду якої 09 жовтня 2019 року було прийнято постанову.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 545/1149/17 зазначено, що, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачу була встановлена І або ІІ група інвалідності, а вказаний позов не зачіпає порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту учасника бойових дій (прирівняної до нього особи).

За таких обставин, суд першої інстанції, здійснюючи розподіл судових витрат в оскаржуваному рішенні, пропорційно задоволеним позовним вимогам, обгрунтовано поклав на відповідача, понесені ОСОБА_1 судові витрати.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенц/ії зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що/ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першоїстатті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Проценко Оксани Миколаївни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник