ПОСТАНОВА

іменем України

26 березня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/4567/23

провадження № 22-ц/4809/480/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 27 листопада 2023 року у складі судді Драного В.В.

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі по тексту ДП «СхідГЗК») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що у період з 06 жовтня 1994 року по жовтень 2022 року він працював на шахті «Інгульська», яка входить до складу ДП «СхідГЗК», де виконував роботи в особливо важких та шкідливих умовах праці. Стаж його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає понад 28 років. Згідно з наказом від 10 жовтня 2022 року № 248о/с його було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст.40 КЗпп України. Вказаним наказом була також передбачена виплата грошової компенсації за 57 календарних днів за невикористану щорічну відпустку. У день звільнення відповідачем не було повідомлено належним чином про нараховані суми, належні йому при звільненні, та не здійснено виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпп України. Зазначав, що лише 29 травня 2023 року з довідки відповідача від 15 травня 2023 року №53 йому стало відомо, що заборгованість по заробітній платі складає 161533,63 грн, яка складається із нарахованої, але частково невиплаченої, заробітної плати за травень-жовтень 2022 року та компенсації за невикористані дні основної відпустки. Відповідач не виконав свій обов`язок щодо сплати при звільненні всіх належних до виплати сум.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог (а.с.33-35), просив суд стягнути з відповідача заробітну плату у сумі 161533,63 грн; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за останні 6 місяців у сумі 172343,60 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 27 листопада 2023 року задоволено позов. Стягнуто із ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період травень-жовтень 2022 року у розмірі 161533 грн 63 коп та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 172343 грн 60 коп. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ДП «СхідГЗК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ДП «СхідГЗК» Плетньов О.С. підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Адвокат Кузнецов О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1 з 06 жовтня 1994 року по 10 жовтня 2022 року перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК» (а.с.4-5).

Наказом від 10 жовтня 2022 року №248о/с ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника головного енергетика, у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст.40 КЗпп України та визначено службі бухгалтерського обліку підприємства виплатити грошову компенсацію за 57 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с.6).

Відповідно до довідки ДП «СхідГЗК» від 15 травня 2023 року №53 заборгованість за період з травень-жовтень 2022 року не виплаченій заробітній платі ОСОБА_1 , який працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» на посаді заступника головного енергетика, складає 161533,63 грн (а.с.8).

Згідно з довідкою про доходи ДП «СхідГЗК» від 15 травня 2023 року №52 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1325,72 грн, середньомісячна заробітна плата - 29165,84 грн (а.с.9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що усі суми, а саме заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпп України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116 КЗпп) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно зі ст.116 КЗпп України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпп України.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпп України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною першою статті 83 КЗпп України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Враховуючи викладене вище суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що усі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпп України відповідальність, а саме у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців

У постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року по справі №6-64цс13 викладено правовий висновок, відповідно до якого у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно з ч.1 ст.117 КЗпп України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпп України.

При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпп України судам слід керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до довідки про доходи ДП «СхідГЗК» від 15 травня 2023 року №52 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1325,72 грн (а.с.9).

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні за шість місяців у розмірі 172343,60 грн (1325,72 грн/день х 130 робочих днів).

Крім того, у поданому відзиві ДП «СхідГЗК» визнав позов в частині стягнення заробітної плати за період з травень-жовтень 2022 року у сумі 161533,63 грн (а.с.27-28).

Апеляційним судом також встановлено, що, як убачається з довідки ДП «СхідГЗК» від 15 березня 2024 року №35, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 15 березня 2024 року складає 161533,63 грн, з яких заробітна плата за травень 2022 року - 16103,53 грн; заробітна плата за червень 2022 року - 16017,28 грн; заробітна плата за липень 2022 року - 23774,96 грн; заробітна плата за серпень - 2022 року 24522,41 грн; заробітна плата за вересень - 2022 року 13618,76 грн; заробітна плата за жовтень - 2022 року 5861,60 грн; компенсація за 57 календарних днів невикористаної відпустки - 38156,59 грн; вихідна допомога - 23478, 50 грн (а.с.82).

Враховуючи зазначене вище колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково включено до заборгованості по заробітній платі вихідну допомогу, яка з нею не ототожнюється та не входить до структури заробітної плати, враховуючи те, що ДП «СхідГЗК» було надано довідку із зазначенням загальної заборгованості ОСОБА_1 по невиплаченій заробітній платі, з якої і виходив суд. Суд не досліджує складові зазначеної відповідачем заборгованості. Слід також зазначити, що в наданій відповідачем суду апеляційної інстанції до додаткових пояснень довідці від 15 березня 2024 року №35, у якій знову ж таки, вихідна допомога аналогічно включена до загальної заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 27 листопада 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко