Справа №443/2167/23
Провадження №2/443/108/24
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

26 березня 2024 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Баківці в особі Бібрської міської ради Львівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, у якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баківці Жидачівського району Львівської області; встановити факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Баківці Жидачівського району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042628 від 26.03.2001, зареєстрованого та виданого на ім`я « ОСОБА_2 »; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,1358 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042628 від 26.03.2001.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся по материній лінії ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,1358 гектари, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №042628 від 26.03.2001. Згідно довідки Бібрської міської ради №144 від 22.06.2023, ОСОБА_2 1925 року народження дійсно постійно була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 ( свідоцтво про смерть НОМЕР_1 вид.25.05.2002) За вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 - онучка, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - чоловік онучки. Від імені ОСОБА_2 у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради заповіт не посвідчувався. Зазначає, що вона є єдиною спадкоємцем, оскільки її матір позивачки і відповідно дочка покійної - ОСОБА_4 померла швидше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вона прийняла спадщину після смерті бабусі, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

13.11.2023 вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї бабусі ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій і є спадковим майном. Окрім того, наявні певні розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у правовстановлюючих документах та у свідоцтві про смерть, зокрема у довідці Відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру від 28.09.2023, прізвище власника Державного акту на право приватної власності на землю зазначено як « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про смерть « ОСОБА_2 ». Також, неможливо встановити родинний зв`язок між нею та її бабусею за допомогою метричних даних.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 09.01.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі керівника в строк до 01.02.2024 надати до Жидачівського районного суду Львівської області: надати належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Баківці Жидачівського району Львівської області; належним чином завірену копію актового запису про шлюб ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Баківці Жидачівського району Львівської області та померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

26.01.2024 начальником Жидачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луценко Г. надіслано копії актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складений виконавчим комітетом Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області та копію актового запису про шлюб №23 від 17.11.1973 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , складений Виконавчим комітетом Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської ради.

12.02.2024 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 05.03.2024 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити, не заперечили проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача - Бібрської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що у відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України справу можливо слухати у відсутності відповідача (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно з актовим записом про народження №12 від 02.07.1953 року, ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , а її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (а.с.29).

Відповідно до актового запису про укладення шлюбу №23, 17.11.1973 зареєстрували шлюб ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.30).

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання народилася у с. Баківці, Жидачівський район, Львівська область, а її батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 від 14.08.1993, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 уклали шлюб 14.08.1993, про що було зроблено відповідний актовий запис №2 (а.с.10).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання зареєстрована у с.Баківці, з 02.07.1991 року (а.с.6-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 25.05.2002 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,1358 гектари, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №042628 від 26.03.2001 (а.с.15)

Згідно довідок Бібрської міської ради №144 від 22.06.2023 та №5 від 03.01.2024, ОСОБА_2 1925 року народження дійсно постійно була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 - онучка, яка прийняла спадщину після смерті своєї бабусі - ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - чоловік онучки.

Від імені ОСОБА_2 у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.13, 36).

Оскільки ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті, заповіту не залишила, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Допитана як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала покази про те, що вона із своєю бабусею -ОСОБА_2 проживали разом у с.Баківці, та інших спадкоємців після смерті бабусі немає. Про те, що ОСОБА_2 належав пай вона нічого не знала і лише згодом їм повідомили що бабуся мала пай, а тому вона вирішили успадкувати його.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дала покази про те, що являється сусідкою позивачки. ОСОБА_2 є бабусею позивачки ОСОБА_1 . ОСОБА_2 працювала у колгоспі та мала земельні паї.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки її внучка - ОСОБА_1 , оскільки дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_4 померла швидше за свою матір, а саме 25.09.1997, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 25.09.1997 (а.с.11).

ОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті своєї бабусі - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично спадкових прав не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №74583508 від 02.11.2023, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №134/02-31 від 13.11.2023 (а.с.17), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке вона має намір успадкувати.

Крім того, позивачем самостійно встановлено наявні певні розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у правовстановлюючих документах та у свідоцтві про смерть, зокрема у довідці Відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру від 28.09.2023, прізвище власника Державного акту на право приватної власності на землю зазначено як « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про смерть - « ОСОБА_2 ». Також позивач не може встановити родинний зв`язок між нею та її бабусею за допомогою метричних даних.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до п.1. ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Встановлення факту родинних відносин необхідний заявниці для реалізації її спадкових прав. Суд бере до уваги і той факт, що заявниця позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Як вбачається із довідки Бібрської міської ради №6 від 03.01.2024, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Баківці Жидачівського району Львівської області та ОСОБА_2 , на яку зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ №042628 від 26.03.2001, одна і та ж особа (а.с.37).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків в їх сукупності достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баківці Жидачівського району Львівської області, а також факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баківці Жидачівського району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042628 від 26.03.2001, зареєстрованого та виданого на ім`я " ОСОБА_2 ", а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом спору у даній справі є право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у травні 2002 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_2 втрачено.

Доказом того, що покійній ОСОБА_2 на праві приватної власності належали земельні ділянки, які розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №2950/15-23 від 28.09.2023, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ-го демократичного скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 22.09.2000 р. №226 на гр. ОСОБА_2 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042628 від 26.03.2001 р.. Реєстраційний номер 128. Площа земельної ділянки - 1,1358 га. (а.с.15).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баківці Жидачівського району Львівської області.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баківці Жидачівського району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042628 від 26.03.2001 року, зареєстрованого та виданого на ім`я " ОСОБА_2 ".

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,1358 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042628 від 26.03.2001 року

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 04 квітня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка