Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/26/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності.

Згідно позовних вимог просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право на земельну ділянку площею 0,09 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:002:0025; - автомобіль Audi 80, 1986 року випуску; Колір білий, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;- трактор МТЗ-80, 1989 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Заявлений позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_3 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_5 від 01.08.1978 року, свідоцтвом про одруження позивача серії НОМЕР_6 від 07.09.2002 року.

Заповіту покійний батько позивача не залишив. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач та відповідач (мати позивача, дружина спадкодавця) є спадкоємцями за законом першої черги.

Місцем відкриття спадщини є с.Сасово Берегівського району. Вказана обставина підтверджується довідками виконавчого комітету Королівської селищної ради від 30.112023 року №289, №290.

Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Покійному батьку позивача на праві приватної власності належало нерухоме майно, а саме - земельна ділянка площею 0,09 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та два об`єкти рухомого майна: автомобіль Audi 80, 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; трактор МТЗ-80, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

За прийняттям спадщини позивач звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих (реєстраційних) документів на спадкове майно державним нотаріусом Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено. Така ситуація обумовлена тим, що по смерті спадкодавця віднайти документовані матеріали, які посвідчують належність йому майнових прав, не вдалося. Відповідач категорично заперечує перебування у її розпорядженні документів такого характеру.

Таким чином, через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації такого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Згідно положень ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За запитом позивача в архівних матеріалах Реєстраційної служби Виноградівського РУЮ вдалося віднайти копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_7 від 27.12.2014 року, виданого на ім`я спадкодавця. Вказаний документ підтверджує належність спадкового нерухомого майна померлому батьку позивача.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Право власності спадкодавця на рухоме майно, а саме - легковий автомобіль та трактор, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданого 09.12.2004 року РЕВ ДАІ м.Виноградів, свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_9 , виданого 31.03.2005 року інспекцією ДТН по Виноградівському району, копії яких вдалося віднайти в архівних матеріалах страхової компанії, де було здійснено страхування цивільно-правової відповідальності померлого батька позивача як власника наземних транспортних засобів.

Згідно положень абзацу 3 п.8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, державна реєстрація транспортних засобів може бути проведена на підставі документів, що підтверджують правомірність їх набуття, зокрема - рішення суду.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідач декларує відсутність власного майнового інтересу до кола спадкового майна, однак від документального підтвердження такої позиції ухиляється.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за законом успадкував спадкове майно, яке згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, вважає, що є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за права власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_10 від 20.07.2023 року (а.с.6).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_11 від 13.09.1994 (а.с.6) та свідоцтвом про народження батька позивача НОМЕР_5 від 01.08.1978 року та свідоцтвом про одруження позивачки НОМЕР_6 від 07.09.2002 року, згідно якого змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 (а.с.5).

Згідно довідки Сасівського старостинського округу №289 від 30.11.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований на день смерті в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно довідки Сасівського старостинського округу №290 від 30.11.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований на день смерті в АДРЕСА_1 та разом з ним проживали Дружина ОСОБА_2 , 1947 р.н.,дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та онуки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про право власності ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 0,09 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:002:0025 (а.с.9).

Право власності спадкодавця на рухоме майно, а саме - легковий автомобіль та трактор, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданого 09.12.2004 року РЕВ ДАІ м.Виноградів, свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_9 , виданого 31.03.2005 року інспекцією ДТН по Виноградівському району (а.с.11, 13).

ОСОБА_3 за життя заповітного розпорядження залишено не було.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу

В порядку цивільного законодавства позивач прийняв спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживав разом.

Відповідач ОСОБА_9 претензій щодо спадкового майна не ставить та відмовилися від прийняття спадщини, про що подав заяву до суду.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України права власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку, що стверджується листом державного нотаріуса (а.с.13).

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги спадкування як донька спадкоємця, спадщину прийняла в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, особи, які мають право претендувати на спадкове майно відповідач по справі, претензій щодо спадкового майна не ставить та відмовився від прийняття спадщини. Іншого способу захистити своє право спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_12 , у порядку спадкування за законом право на:

- земельну ділянку площею 0,09 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:002:0025;

- автомобіль Audi 80, 1986 року випуску; Колір білий, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- трактор МТЗ-80, 1989 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.04.2024 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо