У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2024 Справа №607/19568/24 Провадження №2-з/607/89/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбич В.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

УСТАНОВИВ:

10.09.2024 заявник ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про забезпечення позову. Просила суд в порядку забезпечення позову, вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- арешту та заборони вчиняти будь які дії щодо відчуження трьох земельних ділянок: розміром 0.0584га кадастровий номер :02:001:0364, розміром 0.049га кадастровий номер :02:001:0365, розміром 0.0326га, кадастровий номер :02:001:0366 (як складових частин єдиної земельної ділянки розміром 0,14 га в якій за нею визнано право власності на 1/2 Постановою Верховного суду від 12.07.2023, по справі номер 607/198/22), що знаходяться по АДРЕСА_1 ;

- заборонити проводити будівельно-монтажні роботи на трьох земельних ділянках: розміром 0.0584га кадастровий номер :02:001:0364, розміром 0.049га, кадастровий номер :02:001:0365, розміром 0.0326га, кадастровий номер :02:001:0366;

- заборонити проводити будівельні роботи по реконструкції в спільному житловому будинку, по АДРЕСА_1 .

Свою заяву мотивувала тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.07.2019 по справі №607/8267/16-ц за нею, ОСОБА_1 , визнано право власності по 1/2 частині житлового будинку з госпбудівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на 1/2 земельної ділянки розміром 14 сотих з кадастровим номером :02:001:4251, що знаходиться у АДРЕСА_1 , за нею визнано Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 12.07.2023 року.

Після її звернення до реєстратора, стало відомо, що кадастровий номер :02:001:4251 земельної ділянки розміром 0,14 га не існує, його відправлено в архів, а земельна ділянка, на яку за нею Верховним судом визнано право власності розділена на три частини кожна з яких має новий кадастровий номер: земельна ділянка розміром 0.0584га кадастровий номер :02:001:0364; земельна ділянка розміром 0.049га кадастровий номер :02:001:0365; земельна ділянка розміром 0.0326га кадастровий номер :02:001:0366, власником яких стала відповідачка по справі.

В даний час відповідачка створила неможливі умови для користування земельною ділянкою: почала проводити будівельні роботи по монтажу загорожі та перешкоджати їй користуватися земельною ділянкою, порозміщувала на всій земельній ділянці все необхідне для будови, не прибирає її та розвела антисанітарію.

А щодо будинку: відповідачка без обстеження конструктивних елементів всієї будівлі, без проектних рішень управління містобудування, архітектури та кадастру проводить капітальні будівельні роботи по реконструкції і переобладнанню 1/2 частини будинку.

Внаслідок втручання в цілісність перегородок і несучих стін, не маючи, ні повних обстежень будинку, ні дозволу на ведення ремонтних робіт по реконструкції/втручання в несучі внутрішні стіни, руйнування внутрішніх стін, перекриттів та перегородок не по технології призвели до появи численних тріщин як в зовнішніх так і у внутрішніх стінах; скидання балок перекриття першого поверху та горища, формувало, вібрацію стін, тріскання стін, обсипання штукатурки, що створило неможливі умови для нормального і безпечного проживання.

Крім того, Відповідач повністю ігноруючи правила протипожежної безпеки заблокував вихід на горище до димоходу, який в аварійному стані і повністю потребує заміни новими матеріалами так як через втрату щільності між цеглинами проходить чад та дим.

Отже, враховуючи наведене незаконне перепланування/реконструкція з боку відповідачки, вона створює їй та членам її сім`ї перешкоди для комфортного та безпечного проживання в 1/2 частині будинку, загрозі наслідків виходу чадного газу в будинку та на горищі із - за неможливості доступу для його заміни.

Також, відповідач не отримав дозвільних документів на реконструкцію даного житлового будинку та внаслідок самовільного руйнування перегородок та несучих стін утворились численні тріщини як на зовнішніх так і на внутрішніх стінах, що є небезпечним для проживаючих. Продовження ведення ремонтних робіт може призвести до руйнування будинку в цілому, та неможливістю для її проживання та членів її сім`ї, а тому виникла необхідність у зверненні до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову для запобігання такому порушенню.

Крім того, відповідачка терміново проводить будівельно-монтажні роботи на спірній земельній ділянці площею 0.14 га, поділеній на три частини та має намір продати.

Тому, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення її порушених прав за захистом яких вона звернулась до суду, та унеможливить виконання рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, частиною 1 ст.151 ЦПК України передбачено чіткий перелік відомостей, які повинна містити заява про забезпечення позову.

Згідно з імперативними приписами ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

У відповідності до п. 4 постанови ВСУ від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, в ній містяться лише мотиви, що підтверджують наявність спору між сторонами.

Однак, в порушення п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява не містить обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову та посилань на докази, що підтверджують неможливість чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Окрім того, в заяві про забезпечення позову заявником не зазначено доказів про те, які дії вживаються зі сторони відповідача та спрямовуються ним на утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду, а тому на даному етапі суд приходить до висновку про те, що відсутні достатні дані, які об`єктивно вказують на необхідність застосування заходів, пов`язаних із забезпеченням позову, оскільки заявником не наведено достатніх та переконливих доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заявником не надано доказів на підтвердження того, що відповідач на час звернення до суду з даною заявою вчиняє дії, щодо незаконного перепланування (реконструкції) житлового будинку та відчуження майна, на яке заявник просить накласти арешт та заборони вчиняти дії, а тому самі лише твердження заявника про потенційну можливість відчуження відповідачем земельних ділянок та можливого руйнування будинку, не є достатньою підставою для забезпечення позову.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявником не наведено достатніх обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, та не надано на їх підтвердження належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, а тому застосування заходів забезпечення позову є передчасним.

Водночас, заявник звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, в порушення вимог ч.2 ст.149 ЦПК України, не вказала в якому порядку вона подає заяву: до пред`явлення позову, чи на іншій стадії розгляду справи. Також, із матеріалів заяви неможливо встановити за захистом яких прав позивачка має намір звернутися до суду чи уже звернулася, оскільки у заяві відсутній мотивований предмет майбутнього позову, чи позову, який уже розглядається судом, та відповідне обгрунтування необхідності забезпечення майбутнього позову, чи позову, який уже розглядається судом, відповідно до його предмету.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову не містить викладу обставин із зазначенням доказів, що заявлені вимоги про вжиття заходів забезпечення позову є співмірними з предметом позову.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наявність у заяві про забезпечення позову зазначених вище недоліків, та те, що суд не має можливості прийти до однозначного висновку про підставність заяви та необхідність застосування таких заходів, що запропоновані заявником та їх співмірність предмету позову, суд дійшов висновку про те, що заяву слід повернуту заявнику, роз`яснивши, що заявник не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, звернутися до суду з заявою про забезпечення позову повторно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 153, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. Л. Дзюбич