Провадження № 2/756/841/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

секретаря - Міщенка О.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1 ,

позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, а саме просить зобов`язати ОСОБА_3 усунути створені для неї перешкоди у проживанні в квартирі АДРЕСА_1 , шляхом вселення її до вказаної квартири і передачі ключів від цього помешкання.

Обґрунтування позовної заяви зводилися до того, що позивач з 12.04.2007 року зареєстрована в спірній квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_4 . В квартирі була зареєстрована як колишня дружина відповідача, оскільки шлюб між сторонами розірвано у 2021 році. Позивач вказує, що зазначена квартира є єдиним помешканням позивача, вона не має іншого житлового приміщення, зазначає, що лише вона, з дня проживання у цій квартирі, несе витрати на її утримання, сплачує комунальні послуги, що підтверджується долученими до позовної заяви квитанціями про оплату комунальних платежів.

При цьому, позивач зазначає, що відповідач змінив замки на вхідних дверях до квартири, тому на сьогодні вона вимушена проживати в орендованому помешканні.

На думку позивача, відповідач, своїми протиправними діями, чинить їй перешкоди у користуванні житлом.

Позивач та її представник у судому засіданні підтримали заявлені вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, просили суд задовольнити вимоги. Наголошували на тому, що спірна квартира є єдиним житлом позивача.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, вказував що в спірній квартирі, яка належить йому одноосібно на праві власності, позивач не зареєстрована, зазначав що остання дійсно була вселена в квартиру, як член сім`ї, однак на даний час він перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою і його нічого не пов`язує з ОСОБА_2 так як і її з квартирою АДРЕСА_1 .

Суд, заслухавши думку позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності встановив наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2000 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.01.2007 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.02.2007 року ОСОБА_3 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.35-37).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2002 року, при цьому рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2021 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

За Інформацією про задеклароване /зареєстроване місце проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Оболонської РДА від 05.09.2023 року ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 12.04.2007 року по 21.08.2023 року.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що 12.10.2021 року ОСОБА_3 зареєстрував інший шлюб з ОСОБА_5 .

Згідно висновків Верховного Суду України у справі №6-158цс14 право користування житлом для членів сім`ї власника, може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

За рішенням Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99- справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» даний термін застосовується відносно осіб, які пов`язані сімейними правами й обов`язками. Це можуть бути лише особи, які проживають однією сім`єю, пов`язані між собою особистими немайновими і (або) майновими правами й обов`язками.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтвердив, що у останніх дійсно склались неприязні відносини, після створення нової сім`ї ОСОБА_4 не підтримує будь-яких стосунків із ОСОБА_2 .

За твердженням ОСОБА_4 у них з ОСОБА_2 . склались неприязні відносини, що виключає можливість спільного проживання у одному помешканні, більше того з новою дружиною.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено позивачем, що вона не пов`язана з ОСОБА_4 спільністю життя, сімейними правами та обов`язками.

Відповідно до ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартири, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2 хоч і була вселена у квартиру АДРЕСА_1 належну ОСОБА_3 , як член його сім`ї, при цьому на даний час такою для останнього не являється.

Із витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 23.08.2023 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_3 з 28.09.1978 року та його син ОСОБА_7 з 06.03.2014 року.

При цьому, станом на момент подачі позову та на час розгляду справи в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зареєстрованою не значиться.

Таким чином, у ОСОБА_2 на час розгляду справи судом відсутній правовий зв`язок не лише з ОСОБА_4 а й з квартирою АДРЕСА_1 .

Доказів протилежного ОСОБА_2 суду не надано.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вище наведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за таких обставин, позивач не має законних підстав для користування відповідною квартирою, які б були похідними від права власності на житло, пов`язані із реєстрацією місця проживання, або ж договірними відносинами з власником цієї квартири, а тому відсутні підстави стверджувати про порушення її права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.04.2024 року.

Суддя А.В. Шевчук