ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2024 року м. Чернівці

справа № 725/3141/21

провадження №22-ц/822/235/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Факас А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 26 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Ганна Валеріївна, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання заповіту недійсним,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, без самостійних вимог : приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В., ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання заповіту недійсним.

Позов обґрунтовано наступним. Позивач зазначає, що вона з 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім?єю, як чоловік та жінка. Вона надавала постійний догляд ОСОБА_4 , який його потребував, оскільки кожного дня приймав багато лікарських препаратів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після поховання, яке, як вказує позивачка було здійснено нею самостійно, вона дізналася, що ОСОБА_4 склав заповіт на ОСОБА_2 .

Проте, вважає, що померлий не міг скласти заповіт на невідому особу, адже до останнього моменту життя проживав разом із нею (позивачкою) і про існування заповіту ніколи не говорив.

Зазначає, що ОСОБА_4 не міг скласти заповіт на ОСОБА_2 , оскільки вона була для нього невідомою особою і позивачка її ніколи не бачила як при житті так і на момент смерті спадкодавця.

За таких обставинах, вважає, що під час вчинення та посвідчення заповіту, як розпорядження ОСОБА_4 на випадок його смерті, не було дотримано таких вимог до правочину як вільне волевиявлення його учасника, яке повинне відповідати його внутрішній волі, адже ОСОБА_4 , на думку позивачки, не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті (складання заповіту).

Також вказує, що факт спільного проживання із покійним ОСОБА_4 можуть підтвердити свідки.

Просила встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 2010 року по 2019 рік; визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 складений на користь ОСОБА_2 ; витребувати з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 26 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 26 грудня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення яким, її позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Однак, пояснення останніх, судом першої інстанції до уваги не взято та більше того, в оскаржуваному рішенні викладені не в повному обсязі. Так, свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_4 з 1978 року, останній був батьком його друга. Друг помер, однак спілкування між ними не припинялось. Він часто його навідував. Також, свідок ОСОБА_5 зазначив про те, що ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_1 , як чоловік та жінка, однак в оскаржуваному рішенні викладено протилежне.

Посилається на те, що місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 з 1981 року, не може бути беззаперечним доказом того, що остання не проживала з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 з 2010 року по 2019 рік, однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Щодо договорів на обслуговування ОСОБА_4 , укладених між Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота» та ОСОБА_4 про надання йому соціальних послуг, вважає, що наявність укладених не спростовує того, що позивач та ОСОБА_4 спільно проживали, вели спільне господарство, побут та мали взаємні права та обов`язки, що притаманні подружжю. Так, позивач та померлий ОСОБА_4 є особами похилого віку, а отже мають право на отримання соціальних послуг від держави, чим і скористався ОСОБА_4 за життя.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

18.12.2019 р. ОСОБА_5 було укладено договір з ритуальною службою СКП Заповідник на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 та оплачено вартість послуг у розмірі 2766,66 грн, що підтверджується копією рахунку № НОМЕР_2 від 18.12.2019 р., копією заяви ОСОБА_5 від 18.12.2019 р. та копією договору замовлення №241 від 18.12.2019 р.

21.12.2019 року Приватним нотаріусом Чернівецького міського Нотаріального округу Романюк Г.В. зареєстровано спадкову справу №31/2019 після смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_3 згідно договору купівлі продажу квартири від 29.01.2000 року.

За змістом заповіту, складеного ОСОБА_4 18.10.2019 року та посвідченого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І., ОСОБА_4 заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_2 .

Із досліджених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що інші особи, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертались.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач звернувшись з позовом, просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у період з 2010 року по 2019 рік; визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 складений на користь ОСОБА_2 ; витребувати з чужого незаконного володіння на користь позивача квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

18.12.2019р. ОСОБА_5 було укладено договір з ритуальною службою СКП Заповідник на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 та оплачено вартість послуг у розмірі 2766,66 грн, що підтверджується копією рахунку № НОМЕР_2 від 18.12.2019 р., копією заяви ОСОБА_5 від 18.12.2019 р. та копією договору замовлення №241 від 18.12.2019 р.

21.12.2019р. Приватним нотаріусом Чернівецького міського Нотаріального округу Романюк Г.В. зареєстровано спадкову справу №31/2019 після смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_3 згідно договору купівлі продажу квартири від 29.01.2000р.

За змістом заповіту, складеного ОСОБА_4 18.10.2019р. та посвідченого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І., ОСОБА_4 заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_2 .

Із досліджених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що інші особи, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертались.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції відмовляючи в позові не врахував того, що вона з 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім?єю, як чоловік та жінка. Вона надавала постійний догляд ОСОБА_4 , який його потребував, оскільки кожного дня приймав багато лікарських препаратів.

Зазначає, що ОСОБА_4 не міг скласти заповіт на ОСОБА_2 оскільки позивач її ніколи не бачила як при житті так і на момент смерті спадкодавця. Апелянт вважає, що під час вчинення та посвідчення заповіту, як розпорядження ОСОБА_4 на випадок його смерті, не було дотримано таких вимог до правочину як вільне волевиявлення його учасника, яке повинне відповідати його внутрішній волі, адже ОСОБА_4 , на думку позивачки, не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті (складання заповіту).

Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено: вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, якщо встановлення факту необхідне для врегулювання відносин щодо спадкування, варто врахувати необхідність встановлення таких обставин протягом не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі положень статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З метою застосування ст. 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі №361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21).

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши письмові докази, показання свідків та пояснення учасників справи, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 протягом п`яти років на момент відкриття спадщини, визнавши, що відносини між ними не носили характер сімейних, вони не були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Також відсутність доказів наявності у позивача спільного бюджету з померлим, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок організації побуту і користування житловим приміщенням, стало підставою для висновку суду першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, про недоведеність факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у період з 2010 року по 2019 рік, а також наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків є безпідставними, оскільки, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підтверджують ознак, властивих для проживання позивача та ОСОБА_4 однією сім`єю.

Твердження апелянта про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України - проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, враховуючи, що позивач надавала постійний догляд ОСОБА_4 , який його потребував, оскільки кожного дня приймав багато лікарських препаратів, колегія суддів відхиляє, оскільки надання допомоги ОСОБА_4 який був одинокою особою похилого віку, не є безумовним підтвердженням факту проживання позивача із ним однією сім`єю.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 542/1648/19, лише надання допомоги одинокій особі похилого віку (спадкодавцю), яка за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, не є достатньою підставою для встановлення факту проживання з нею однією сім`єю не менш як п`ять рокі до часу відкриття спадщини.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім`єю понад п`ять років до його смерті матеріали справи не містять, а показання свідків не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України. Отже, позовні вимоги про встановлення факту проживання позивача понад п`ять років до часу відкриття спадщини однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу є недоведеними.

Доводи позивача щодо наявності підстав для визнання заповіту недійсним є безпідставними, враховуючи наступне.

Право на оскарження заповіту випливає з права на спадщину.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Отже, встановивши, що позивач не є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 ні за заповітом, ні за законом, що свідчить про відсутність у неї прав спадкоємця, підстав для визнання заповіту недійсним немає, адже її права та інтереси цим правочином не порушені.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Враховуючи зазначене, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 26 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 5 квітня 2024 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак