Справа №:754/1575/23
Провадження №2/755/378/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі судових засідань - Назаровій І.В.,

за участю сторін:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Константинов О.Г.,

представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації - Галунько Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

02.02.2023 року позивач ОСОБА_1 , звертаючись до Деснянського районного суду міста Києва, з позовними вимогами до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, просила суд:

«Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Обґрунтовуючи підстави звернення з вказаним позовом до суду, позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати неповнолітньої ОСОБА_3 , внаслідок чого у останньої залишився лише батько ОСОБА_2 , який навіть за життя померлої матері не приділяв належної уваги своїй неповнолітній доньці, не забезпечував її усім необхідним та вів аморальний спосіб життя. Внаслідок чого матір ОСОБА_3 подала на розлучення та після розлучення змінила своє прізвище на ОСОБА_3 . Після смерті матері ОСОБА_3 не могла нормально жити зі своїм батьком, який постійно зловживав алкогольними напоями, вів аморальний спосіб життя та умови, в яких знаходилась ОСОБА_3 не дозволяли їй вести нормальний та розвинений спосіб життя, внаслідок чого остання вимушена була піти із дому та зустріла позивачку ОСОБА_1 , який розповіла все те, що з нею трапилось та ОСОБА_1 забрала її до себе жити. Після чого ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за дозволом встановлення тимчасової опіки над ОСОБА_3 та дозволом на тимчасове проживання останньої разом із ОСОБА_1 .

Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за № 22 від 30.08.2022 року було надано дозвіл ОСОБА_1 про тимчасову опіку над ОСОБА_3 та дозволено проживання останній разом із ОСОБА_1 за місцем її проживання.

За весь цей час Відповідач не приймав участі у вихованні доньки, не дарував подарунки та не відвідував її на свята, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідним харчуванням, медичного догляду, лікування дитини, не дбав про доступ дитини до культурних та інших духовних цінностей, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умов для отримання нею освіти. Все це замість нього робила та робить позивач ОСОБА_1 , яка по суті замінила ОСОБА_3 матір.

Позивач, вказуючи на ці обставини, вважала, що вони є підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, здоров`ям дитини не цікавиться, матеріально не утримує та не займається її вихованням і розвитком.

06.03.2023 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

15.03.2023 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, у порядку загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого засідання, учасникам справи роз`яснено право подання заяв по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки. Зобов`язано третю особу подати письмовий висновок щодо розв`язання спору.

01.05.2023 року до Деснянського районного суду міста Києва від представника відповідача Константинова О.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

12.05.2023 року представник відповідача Константинов О.Г. подав до суду клопотання про долучення доказів та клопотання про виклик свідків.

15.05.2023 року представник Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - Васільєва О.В. подала до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

13.06.2023 року представник відповідача - адвокат Константинов О.Г. подав до суду клопотання про долучення доказів.

22.06.2023 року представником відповідача - адвокатом Константиновим О.Г. у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про направлення цивільної справи № 754/1575/23 за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

22.06.2023 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва цивільну справу передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

14.07.2023 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа, яка передана в провадження судді Коваленко І.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

18.07.2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття справи за вказаним до свого провадження та призначення у справі підготовчого судового засідання.

19.10.2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду по суті на 06.12.2023 року.

У судове засідання викликано учасників справи, третю особу, а також свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

06.12.2023 року, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці, справу знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 06.02.2024 року.

06.02.2024 року у судовому засіданні постановлено ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, про виклик та допит у якості свідка малолітньої ОСОБА_3 , допит якої провести у присутності уповноваженого представника Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснила суду, що померлу ОСОБА_11 знає, оскільки разом працювала з нею. Зі слів ОСОБА_12 їй відомо, що та викликала колишнього чоловіка з Польщі доглядати за собою в якості домогосподарки, а не в якості чоловіка. З роботи ОСОБА_12 звільнилась приблизно 10 травня 2022 року. Перед цим вона ходила на роботу вже у супроводі ОСОБА_13 , який виконував за неї її роботу. Знає також, що ОСОБА_12 зі своєю донькою ОСОБА_14 намагались все з`їсти до приходу ОСОБА_2 . ОСОБА_12 їй казала, що відповідача легко позвати, але важко вигнати. За десять днів до смерті ОСОБА_12 повідомила, що скоро їй стане краще і вона його вижене. Після смерті ОСОБА_11 , вона, на прохання дитини ОСОБА_3 , забрала її до себе. У подальшому вона звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про тимчасове влаштування дитини в її сім`ю та встановлення над нею опіки, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач замінив замки в квартирі, де проживала дитина, і дозволяв туди зайти лише самій дитині, однак дитина без неї туди боялась заходити. Тоді вона зі своїм сином та його друзями викликали поліцію і зайшла в квартиру, щоб забрати речі дитини. У квартирі вона виявила, що зникло золото, яке належало померлій ОСОБА_11 . Сама квартира перебувала у жахливому стані, там завелись щурі. Дитина гидувала батька, бо той не мився, не чистив зуби, від нього постійно було чути запах перегару. 06 травня 2023 року на її прохання у церкві провели таїнство хрещення ОСОБА_16 , бо так їй порадили у соціальній службі, пояснивши, що коли вона оформлятиме постійну опіку над дитиною, їй не доведеться проходити 3-місячні психологічні курси. Їй відомо, що над дитиною вже колись проводилось таїнство хрещення, але вважає, що повторне хрещення не є порушенням християнських церковних канонів, оскільки дитина повинна знати своїх хрещених батьків. Документи на обидві квартири, власником яких була померла ОСОБА_11 , вона забрала за порадою працівників Служби у справах дітей та сім`ї, і вони наразі знаходяться у нотаріуса. Як тимчасовий опікун дитини, вона в її інтересах до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась, вважає, що ще встигне це зробити. Документи на квартири забрала з квартири ОСОБА_14 та передала їй. Стверджувала, що відповідачу дитина потрібно виключно як засіб для проживання в місті Києві. Вважала, що дитині у неї добре, безпечно та комфортно. Вказувала, що вона має виховала двох рідних синів, а також, як опікун, виховала третього хлопчика, якому наразі тридцять років і він проходить службу у зв`язку з мобілізацією у прикордонних військах.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Константинов О.Г. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили у позові відмовити. По суті пред`явлених вимог відповідач пояснив суду, що у нього шахрайським способом відібрали дитину. До серпня 2021 року він, маючи вищу економічну освіту, працював у Республіки Польща на фірмі техніком з обладнання. У серпні 2021 року, на прохання колишньої дружини ОСОБА_11 , який потрібна була допомога, він повернувся з Польщі та став допомагати. Він знав про хворобу ОСОБА_12 , знав, що її покинув чоловік ОСОБА_17 , бо злякався труднощів. Тож, повернувшись з Польщі, він став проживати разом з померлою ОСОБА_18 у незареєстрованому шлюбі, вів спільне господарство, піклувався про спільну дитину. Останніх півроку свого життя ОСОБА_12 тяжко хворіла та періодично перебувала у лікарні. Певний час вона продовжувала ходити на роботу, навіть тоді, коли їй примусово зробили гемодіаліз і неї стирчала трубка. Інколи за неї на роботу ходив він. Після першого приступу ОСОБА_12 втратила зір, і на нозі утворилась маленька цяточка. Після діалізу у ОСОБА_12 ноги вже не відновлювались. До самої смерті ОСОБА_12 здійснював за нею догляд, йому у цьому навіть допомагала донька ОСОБА_14 . Вказував, що він неодноразово провідував ОСОБА_12 у лікарні, приносив відповідні ліки, здійснював відповідне необхідне для померлої піклування та знаходився практично щодня біля неї до моменту її смерті. Ще перед смертю ОСОБА_12 просила зробити так, щоб її не спалили. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Її похованням займався він, йому доводилось їздити по всім установам, отримувати відповідні довідки, свідоцтва про смерть, дозвіл на поховання і таке інше. Дитині він нічого не сказав, щоб її не травмувати і змушений був звернутись до знайомої ОСОБА_12 - ОСОБА_19 , яка погодилась на тимчасово забрати до себе дитину. Перед школою він зателефонував до дитини, оскільки потрібно було готуватись до школі, однак трубку вихопила ОСОБА_19 і сказала, що дитину він не побачить. Також він виявив зникнення з квартири всіх документі на житло, яке належало померлій, у зв`язку з чим відповідач не має можливості в інтересах своєї дитини відкрити спадщину, яка залишилася після смерті її матері. Вказував, що за час проживання дитини у сім`ї позивача, дитина різко змінила своє ставлення до нього, що, на його думку, є нічим іншим як проявом психологічного впливу позивача на психіку малолітньої дитини. Всі звернення відповідача до державних органів та установ з метою сприяння у поверненні дитини, поки що не дали результатів. Наразі він подав позов до позивача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації - Галунько Л.І. у судовому засіданні 18 березня 2024 року позовні вимоги підтримала та просила вирішити спір у якнайкращих інтересах дитини.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою відповідача ОСОБА_2 малолітньої ОСОБА_3 , показала суду, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_1 , та її квартира розташована під квартирою малолітньої ОСОБА_14 та її померлої матері ОСОБА_12 . Цю квартиру отримували від військкомату бабуся з дідусем по материній лінії ОСОБА_11 . Пам`ятає, що бабуся ОСОБА_12 - ОСОБА_21 переїхала на Русанівку до своєї мами, доглядати за нею, і ОСОБА_12 з братом, будучи ще маленькими, певний час теж проживали там. Коли ж ОСОБА_12 виповнилось 17-18 років, то вона з бабусею повернулась у квартиру на АДРЕСА_2 . Десь у цей же період, був десь 2008 рік, ОСОБА_12 почала зустрічатися з ОСОБА_2. Потім вони одружилися. ОСОБА_23 жив постійно у ОСОБА_12 . Пізніше у них народилась донька ОСОБА_14 . На погляд свідка, яка все життя прожила за вказаною адресою, та добре знала сусідів, сосунки у ОСОБА_12 та ОСОБА_24 були хороші, як у нормальної сім`ї. ОСОБА_46 не працювала, дивилась за дитиною, завжди була відповідальною мамою. ОСОБА_23 працював десь у супермаркеті. Коли ОСОБА_14 виповнилось 3 рочки, подружжя розійшлось. Бабуся ОСОБА_12 , яка на той час ще була жива, розповідала свідку, що на думку ОСОБА_24 бабуся заважала їм жити, а тому стала причиною розірвання шлюбу. У подальшому певний період часу ОСОБА_12 жила з дитиною одна, певний період у неї жила подружка з дитиною. Пару разів, вже після розірвання шлюбу, свідок бачила ОСОБА_24 , який приносив дитяче ліжко - підлітковий диван, бо ОСОБА_14 було вже 5 рочків. Свідок також показала, що вона знає матір ОСОБА_25 - ОСОБА_26 , яка часто приїжджала до ОСОБА_14 , рази три на рік, поки не переїхала працювати за кордон. З-за кордону мати ОСОБА_24 передавала для ОСОБА_14 одяг, тому дівчинка завжди гарно одягалась, навіть краще за інших сусідських дітей. Потім ОСОБА_12 почала проживати з чоловіком на ім`я ОСОБА_27 . Знає, що батьки ОСОБА_28 зробили хороший ремонт в квартирі ОСОБА_12 . ОСОБА_12 прожила з цим чоловіком приблизно чотири роки, а потім розійшлась, але чому, не знає. Також свідку відомо, що з дитинства ОСОБА_12 страждала на хронічне захворювання - цукровий діабет. У 2021 році ОСОБА_12 дуже перехворіла на вірусне захворювання, яке дало ускладнення на нирки. Та вже влітку 2021 року в квартирі ОСОБА_12 з`явився ОСОБА_29 . Свідок його бачила неодноразово, коли той виходив купувати продукти. На початку війни вона бачила ОСОБА_12 , навіть заходила до них у квартиру, на вигляд ОСОБА_12 була блідою та безсилою. ОСОБА_12 казала, що вона ходить на гемодіаліз у супроводі ОСОБА_24 . Чомусь в останні свої дні, коли ОСОБА_12 було дуже важко, вона покликала до себе саме ОСОБА_24 , а не ОСОБА_28 . ОСОБА_24 увесь час шукав машину, возив ОСОБА_12. Бачила, як ОСОБА_24 викликав карету швидкої медичної допомоги, бо не могла сама спуститись. ОСОБА_24 увесь час бігав з пакетами з магазину. В хаті було чисто, дитина була чиста. І, як очевидець, свідок впевнено стверджувала, що за ОСОБА_30 теж доглядав належно, хоча психологічно це було дуже важко доглядати за людиною, яка майже не ходить і нічого не бачить. Ніяких суперечок вона не чула. Чула, що ОСОБА_14 навіть співала у хаті. Після смерті ОСОБА_12 , свідок бачила малолітню ОСОБА_14 приблизно на четвертий день, дитина тоді їй сказала: «Мами вже немає. Вона мені сказала, щоб я добре вчилася, слухала папу і вчителів». Пізніше, свідок питалася у ОСОБА_24 про ОСОБА_14 , на що той відповів, що дитину забрала жінка, яка працювала з ОСОБА_12 , щоб уникнути важкої травми для дитини, але на чию пропозицію це було зроблено, свідок не пам`ятає. Після сплину двох тижнів з дня смерті ОСОБА_12 свідок порадила ОСОБА_24 забрати дитину, бо вона має звикати до батька. Пізніше чула від ОСОБА_24 , що дитину до нього не пускають. Також свідок пам`ятає випадок, коли вона під під`їздом свого будинку вперше побачила ОСОБА_31 , яка з дівчиною на ім`я ОСОБА_32 та кількома чоловіками, один з яких поводив себе досить агресивно, намагались потрапити в під`їзд, до квартири померлої ОСОБА_12 , але на вхідних дверях стояв кодовий замок. ОСОБА_33 сказала, що вони прийшли ОСОБА_34 виганяти з квартири. Свідок просила ОСОБА_19 привести ОСОБА_14 та поговорити з дитиною, однак та не вважала це за необхідне. Свідок впустила цих людей до під`їзду, вони голосно стукали у двері квартири померлої ОСОБА_12 , потім викликали поліцію. Свідок ще тоді говорила ОСОБА_19 маніпулює дитиною. Свідок вважає, що дитина повинна жити з батьком і для неї є незрозумілим, яким чином дитина при живому батькові опинилась у сторонньої людини і продовжує у неї проживати.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала суду, що померла ОСОБА_3 , померлий ОСОБА_35 , 1981 року народження, та вона були єдинокровними сестрами та братом, оскільки їхнім спільним біологічним батьком є ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона чула, що коли померла рідна матір ОСОБА_12 та ОСОБА_37 , то бабуся і дідусь, які були батьками померлої матері, забрали дітей під свою опіку. Батьки ж свідка - ОСОБА_36 та ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають у шлюбі з 14.03.1986 року. У 2010 році на весіллі брата ОСОБА_39 свідок познайомилась з відповідачем ОСОБА_2 , якого її сестра ОСОБА_11 представила своїм чоловіком. Також на весіллі вона дізналась, що у сестри з ОСОБА_2 щойно народилась донька ОСОБА_14 . З першого знайомства ОСОБА_2 їй дуже не сподобався. Її вжахнуло його відношення до ОСОБА_12 , він поводив себе як цар і бог, хамив та ображав її. За все життя з відповідачем ОСОБА_2 бачилась приблизно десь чотири рази. Свою племінницю ОСОБА_14 свідок бачила за увесь час декілька разів. З померлою ОСОБА_11 вона припинила спілкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 брата ОСОБА_39 і більше з нею не спілкувалась. Це сталося через те, що свідок образилась на сестру, яка хотіла відмовити батька прийняти спадщину після померлого сина ОСОБА_39 . Свідок пояснювала, що після смерті брата відкрилась спадщина на належну йому на праві власності частину квартири, яка розташована по АДРЕСА_3 . Інша ж частина вказаної квартири належала на праві власності самій ОСОБА_12 . Свого часу дідусь і бабуся по материнській лінії ОСОБА_12 та ОСОБА_37 переоформили на останніх право власності на цю квартиру в рівних долях. ОСОБА_46 ж вже на третій день після смерті брата зателефонувала батькові і попросила його відмовитись від права на прийняття спадщини, однак батька це образило, він хворів на пневмонію і ще більше занедужав. Про смерть сестри ОСОБА_12 свідок дізналась приблизно у січні 2023 року від двоюрідної бабусі ОСОБА_14 - ОСОБА_40 . ОСОБА_41 дала номер телефону ОСОБА_42 , свідок відтоді знає її як тимчасового опікуна своєї малолітньої племінниці ОСОБА_3 . Вона повністю та на сто відсотків довіряє ОСОБА_43 . Відповідача ОСОБА_2 охарактеризувала, як людину, яка незаконно проживає в квартирі своєї доньки, до квартири він привів ще якусь співмешканку з дітьми, а ОСОБА_14 немає там місця. Наголошувала на тому, що він незаконно займає житлову площу своєї доньки, доньці нічого не купував, не забезпечував її побут, а тепер має намір заволодіти двома квартирами. Вказувала, що правовстановлюючі документи на обидві квартири, право на спадкування на які має ОСОБА_14 , ОСОБА_14 винесла з квартири АДРЕСА_4 . Ці документи знаходяться в нотаріальному архіві.

Допитана у судовому засіданні 18 березня 2024 року у присутності уповноваженого представника Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації неповнолітня ОСОБА_3 , якій на момент допиту виповнилось 14 років, показала суду, що наразі вона навчається у 7-му класі. ОСОБА_2 - її рідний батько. Знає, що її батьки розійшлися, коли їй було три рочки. Коли мама дуже захворіла і потребувала стороннього догляду, ночами вона робила їй масаж спини, щоб мати не задихнулась. Батько в той час був у Польщі на заробітках, а потім приїхав доглядати за мамою, і цьому свідок дуже зраділа. Вона ходила до школи, а батько не працював, ні разу не приніс гроші. Поки мама працювала, у неї були гроші. Свідку не подобається, що батько палить у туалеті. Коли почалась війна, мама втратила зір через те, що колола собі прострочений інсулін. У неї почали гноїтись ноги, лікарі радили ноги ампутувати, але мама відмовилась. Порадили лікуватися гімодіалізом. ОСОБА_31 знає, як мамину змінницю по роботі. Вперше познайомилась з нею, коли потрібно було передати ключі від торгової точки. У ОСОБА_19 почуває себе вільно і відчула свободу, навіть трохи поправилась. ОСОБА_19 навіть знизила їй рівень цукру у крові. ОСОБА_19 її любить, турбується за неї, купує їй одяг. Також вони разом прибирають у квартирі ОСОБА_19 , їй це подобається. Бабуся, тобто матір її батька, була класною. Свідок пам`ятає, як приїжджала до неї у гості кожне літо на канікули у с. Лозове Харківської області. Коли бабуся працювала за кордоном, дарувала їй подарунки. Із позакласної літератури зараз читає українську письменницю Люко Дашвар , однак назву твору не пам`ятає. Назвати прочитаний нею твір з української чи зарубіжної літератури за програмою 7-го класу, свідок не змогла. Правило ділення звичайних дробів теж не пам`ятає.

Вислухавши думку учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 13 листопада 2008 року між громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був зареєстрований шлюб, спільне прізвище подружжям обрано - « ОСОБА_2 », про що 13.11.2008 в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №2138, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 13 листопада 2008 року. (а.с.64)

ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є: батько ОСОБА_2 , громадянин України, мати ОСОБА_46 , громадянка України, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане повторно 09.07.2022 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5).

01 березня 2012 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві 13 листопада 2008 року (актовий запис № 2138), було розірвано. Відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 -" ОСОБА_4 ". Даний факт не заперечується сторонами по справі.

02 серпня 2017 року між громадянином України ОСОБА_50 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був зареєстрований шлюб, спільне прізвище подружжям обрано - « ОСОБА_4 », про що 02.08.2017 в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1547, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 , виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 02 серпня 2017 року. (а.с.65)

16 червня 2021 року шлюб між ОСОБА_50 та ОСОБА_3 було розірвано, про що 16.06.2021 року складено відповідний актовий запис №167, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_4 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.66)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_5 , виданим 09.07.2022 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4).

13 липня 2022 року відповідач ОСОБА_2 здійснив поховання померлої ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва від 13.07.2022 року, реєстраційний номер НОМЕР_6 (а.с.67)

28 серпня 2022 року працівником Дніпровського УП ГУНП в м. Києві складено рапорт про те, що 28.08.2022 о 14:25 надійшло повідомлення зі служби 102 від громадянина ОСОБА_2 про те, що місяць тому колишня дружина померла і на підставі горя їх спільна знайома взяла доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нібито так дитині буде краще, вона буде гратися з її дітьми. Але річ у тім, що дитину до сих пір не повертає, говорить, що буде оформлювати опікунство над дитиною. Також забрала всю документацію на житло. Звати жінку ОСОБА_19 тел. НОМЕР_7 . вона працює продавцем ІНФОРМАЦІЯ_13 за адресою: Перова,36 ТЦ «Квадрат». Чоловік працює майстром по ремонту електроніки. (а.с.76)

29 серпня 2022 року працівником Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, на підставі повідомлення ОСОБА_2 зі служби 102 за ЄО№43956, складено рапорт, який за змістом аналогічний рапорту від 28 серпня 2022 року (а.с.78)

28 серпня 2022 року начальником сектору ЮП ВП Дніпровського управління поліції ГУ НП У м. Києві О.Крупеня, за результатами перевірки звернення ОСОБА_2 з приводу того, що його малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті колишньої дружини забрала її знайома та не повертає (ЄО №43697 від 28.08.2022 р.), складено довідку, зі змісту якої вбачається, що: «Під час виконання даного матеріалу було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , 1968 р.н. після смерті її знайомої гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 забрала до себе її малолітню доньку ОСОБА_52 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та після цього звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА на оформлення тимчасової опіки над малолітньою. Також було направлено запит до ССДС Деснянської РДА, які надали відповідні документи, згідно яких на гр. ОСОБА_1 дійсно оформлена тимчасова опіка та пояснення малолітньої ОСОБА_3 , в якому вказано, що вона не бажає повертатись та проживати разом із батьком. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов у гр. ОСОБА_1 малолітній ОСОБА_3 створені належні умови для її проживання та навчання.

В бесіді ОСОБА_2 повідомив, що він не згоден із рішенням ССДС Деснянської РДА та по даному факту буде звертатись до суду для вирішення даного питання, а також визначення місця проживання доньки разом із ним.» (а.с.75)

29 серпня 2022 року та 30 серпня 2022 року начальником сектору ЮП ВП Дніпровського управління поліції ГУ НП У м. Києві О.Крупеня, за результатами перевірки звернення ОСОБА_2 за ЄО№43956 від 29.08.2022 р. та за ЄО№44138 від 30.08.2022 р., з приводу утримання його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . сторонньою особою, складено довідки, які за своїм змістом аналогічні змісту довідки, складеної за результатами звернення ОСОБА_2 (ЄО №43956 від 28.08.2022 р.) (а.с.77)

30 серпня 2022 року начальником Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації О.Васільєвою винесено наказ №22 «Про тимчасове влаштування дитини», відповідно до якого наказано:

1. Головному спеціалісту відділу профілактичної роботи та соціального захисту дітей Білоконь В.В. :

1.1.Тимчасово влаштувати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 до вирішення питання постійної форми влаштування.

1.2.Здійснити необхідні заходи для тимчасового влаштування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Контроль за виконанням наказу покладено на заступника начальника Служби - начальника відділу профілактичної роботи та соціального захисту дітей Поліщук О.В. (а.с.6-7)

Як убачається з мотивувальної частини даного наказу, останній був винесений на виконання Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», постанови КМУ від 24.09.2008 р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини» (зі змінами та доповненнями постанови КМУ від 16.11.2016 р. №832), та на підставі заяви громадянки ОСОБА_1 про тимчасове влаштування в сім`ю малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно характеристики середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 158 м.Києва, яка не містить ані дати, ані вихідного реєстраційного номеру, ОСОБА_3 навчається з 1 вересня 2017 року. Зовнішній вигляд дитини охайний. Без поважної причини ОСОБА_14 заняття в школі не пропускає. Дівчинка чемна, добра, спокійна, чутлива, врівноважена. Домашнім вихованням дитини займалася покійна мама. Тато не брав участі у вихованні доньки, так як з матір`ю розлучився, коли дитині було 3 роки. Зараз дитина тимчасово влаштована у сім`ю ОСОБА_1 . ОСОБА_1 піклується про дитину, учениця вчасно ходить до школи, охайна, не пропускає заняття, виконує домашні завдання та добре відгукується про жінку (а.с.8).

06 вересня 2022 року Деснянським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м. Києві Національної поліції України на звернення ОСОБА_2 стосовно привласнення документів, зареєстроване в журналі єдиного обліку Деснянського УП ГУНП у м. Києві за №42116 від 02.09.2022 р., надано відповідь-роз`яснення, що даний спір відноситься до цивільно-правових відносин та рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на ознаки кримінального або адміністративного правопорушення, дана подія не внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.68)

Відповідно висновку від 15.05.2023 року за № 102/02/38-2105, Деснянська районна в м.Києві Державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с. 86-90).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.1 ст.12 та ч.2 ст.15 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного суду України в п.16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

За змістом статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Посилання на те, що відповідач ОСОБА_2 систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини у судовому засіданні не було встановлено.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини - позивачки в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в судовому засіданні не доведено, що поведінка відповідача відносно своєї доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист її інтересів шляхом саме позбавлення батька по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

У Постанові Верховного Суду України у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Судом не встановлено фактів умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, позивачем не доведено того, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки відповідатиме інтересам дитини, відповідач виявляє бажання піклуватися про свою доньку ОСОБА_14 , що підтверджено його письмовими поясненнями, матеріали справи не містять доказів винної поведінки та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Натомість сторонами не заперечується той факт, що дитина тимчасово влаштована в сім`ю позивача ОСОБА_1 , де проживає з липня 2022 року, психологічний зв`язок з батьком втрачений, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу у вихованні, спілкуванні з дитиною.

Відсутність відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків, про яку зазначає позивач, не свідчить про свідоме і винне ухилення від виконання батьківських обов`язків, крім випадків, якщо це призвело до негативних наслідків для дитини, її життя або здоров`я, а відсутність належного матеріального забезпечення дитини з боку відповідача, не є підставою для позбавлення батьківських прав, що має наслідком повне припинення зв`язків дитини з батьком.

Вирішуючи спір в якнайкращих інтересах дитини, суд критично ставиться до наказу начальника Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації О.Васільєвої «Про тимчасове влаштування дитини» №22 від 30 серпня 2022 року, на підставі якого малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштувати в сім`ю ОСОБА_1 , та який в свою чергу надав право позивачу звернутись з даним позовом до суду, оскільки даний наказ був прийнятий передчасно, безпідставно та в порушення Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 (далі - Порядок).

Згаданий Порядок визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини.

Згідно пункту 4 Порядку, особи, яким стало відомо про факт залишення дитини без батьківського піклування, зобов`язані негайно повідомити про це службу у справах дітей за місцем виявлення дитини.

Сільський, селищний голова або інша уповноважена особа виконавчого органу сільської, селищної ради протягом доби після надходження інформації про дитину, яка залишилась без батьківського піклування, передає її службі у справах дітей. (пункт 5 Порядку).

Усі повідомлення про дітей, залишених без батьківського піклування, служба у справах дітей реєструє в журналі обліку повідомлень про дітей, які залишились без батьківського піклування, що ведеться за формою згідно з додатком 1. (пункт 6 Порядку).

Служба у справах дітей разом з працівниками уповноваженого підрозділу органу Національної поліції та охорони здоров`я протягом доби після надходження повідомлення про дитину, яка залишилась без батьківського піклування, проводять обстеження умов її перебування, стану здоров`я та з`ясовують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування.

За результатами обстеження умов перебування дитини складається акт, в якому зазначається дата, місце проведення обстеження, відомості про дитину, її батьків, інших осіб, з якими вона проживає, умови утримання дитини та стан її здоров`я, за яких обставин та з яких причин дитина залишилась без батьківського піклування, а також заходи, що були вжиті для захисту прав дитини.

Обстеження умов перебування не проводиться у разі, коли дитина перебуває у закладі охорони здоров`я, притулку для дітей служби у справах дітей, центрі соціально-психологічної реабілітації дітей.

Лише після дотримання зазначеного вище у Порядку механізму, вирішується подальше тимчасове влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, яке проводиться відповідно до пункту 31 Порядку.

Так, згідно пункту 31 Порядку, тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитини, розлученої із сім`єю, проводять у межах компетенції служба у справах дітей та уповноважений орган Національної поліції за місцем виявлення дитини.

Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитина, розлучена із сім`єю, тимчасово може бути влаштована у, зокрема, сім`ю родичів, знайомих.

Дитина, в якої є родичі або інші особи, з якими в неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) та які бажають залишити її на виховання у своїй сім`ї, може перебувати в їх сім`ї до прийняття рішення про влаштування дитини. Підставою для тимчасового перебування дитини в сім`ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки, є наказ служби у справах дітей про тимчасове влаштування дитини, виданий на підставі:

заяви особи про надання згоди на тимчасове влаштування в її сім`ю дитини, а також копія паспортного документа або посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, або довідки про звернення за захистом в Україні. У разі подання копії паспортного документа іноземця до неї додається копія посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання в Україні;

акта обстеження умов проживання особи;

згоди дитини (якщо вона може висловити свою думку) у вигляді її письмової заяви, написаної власноручно в присутності посадової особи, яка приймає документи, про що робиться відмітка на заяві із зазначенням прізвища, імені, по батькові, підпису посадової особи та дати.

Якщо дитина не може дати письмової згоди, про форму та зміст такої згоди посадова особа, яка приймає документи, складає акт за формою, встановленою Мінсоцполітики;

письмової згоди всіх повнолітніх членів сім`ї, що проживають разом із особою, яка надала згоду на тимчасове влаштування в її сім`ю дитини для проживання на одній житловій площі, написаної власноручно в присутності посадової особи, яка приймає документи, про що на заяві робиться відмітка із зазначенням прізвища, імені, по батькові, підпису посадової особи та дати.

Якщо місце проживання особи, яка надала згоду на тимчасове влаштування в її сім`ю дитини, не є місцем виявлення дитини, обстеження умов проживання такої особи проводить служба у справах дітей за місцем проживання особи.

У наказі служби у справах дітей про тимчасове влаштування дитини обов`язково зазначається підстава, яка спричинила тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування.

Неодноразові звернення відповідача в поліцію із заявами про те, що його доньку забрала ОСОБА_1 та не повертає, передували прийняттю рішення про тимчасове влаштування дитини в сім`ю ОСОБА_1 . Вказаний факт свідчить про передчасність прийнятого Службою у справах дітей та сім`ї рішення.

Окрім того, Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації не надано належних та допустимих доказів, які слугували підставою для прийняття наказу про тимчасове влаштування малолітньої дитини в сім`ю ОСОБА_1 , зокрема: Акту, складеного за результатами обстеження умов перебування дитини Службою у справах дітей разом з працівниками уповноваженого підрозділу органу Національної поліції та охорони здоров`я, із зазначенням дати, місця проведення обстеження, відомостей про дитину, її батьків, інших осіб, з якими вона проживає, умов утримання дитини та стану її здоров`я, за яких обставин та з яких причин дитина залишилась без батьківського піклування, а також заходи, що були вжиті для захисту прав дитини.

Таким чином, суд також не може погодитися з висновком Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , як органу опіки та піклування, оскільки він має рекомендаційний характер та не є обов`язковими для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Крім того, вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року, справа № 742/710/19. Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21).

Вказаний вище висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Також, не надано жодного доказу щодо обставин, які негативно характеризують ОСОБА_2 , зокрема, притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності, перебування на обліку у зв`язку із вживанням алкогольних або наркотичних засобів, ведення аморального способу життя та інше.

Під час розгляду справи відповідач категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

З огляду на встановлені обставини у зазначеній цивільній справі, суд доходить переконливого висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 буде суперечити найкращим інтересам дитини. Стороною позивача не наведено суду переконливих доводів, за яких суд повинен постановити рішення про позбавлення батьківських прав. Слід враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, як вбачається із наданих пояснень відповідачем, так і показань свідка ОСОБА_7 , батько не самоусунувся від виховання доньки ОСОБА_3 , навпаки, проявляв ініціативу в питаннях піклування та виховання доньки. Проте, неприязне відношення доньки до батька, яке проявилося в бажанні позбавити його батьківських прав, є результатом очевидного впливу позивачки на несформований дитячий світогляд. В даному випадку постійне перебування малолітньої дитини з позивачкою сприяє формуванню негативних емоцій у дитини до батька, що в свою чергу вказує на ознаки певного маніпулювання позивачкою в своїх інтересах несформованою психікою дитини, що являється неприпустимим, оскільки може в подальшому психологічно травмувати дитину. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивачка, яка по суті являється для дитини сторонньою особою, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь в утриманні і вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками, на підтвердження вказаних обставин стороною позивача суду доказів надано не було. Ба більше, встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про те, що батько намагається повернути свою дитину, обмежити вплив сторонніх осіб на неї та налагодити з донькою нормальний родинний психологічний контакт, тобто відновити сім`ю. Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Особа відповідача не є такою, що суперечить моральним засадам суспільства, та не свідчить про його аморальний спосіб життя, відтак позбавлення відповідача батьківських прав за наведених позивачем обставин є неприпустимим та досить категоричною мірою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що відсутні підстави для застосування крайнього заходу як позбавлення батьківських прав за недоведеності існування виняткових обставин і наявності винної поведінки відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, в разі відмови у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 151, 153, 157-159, 164, 166 СК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 281, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складений 01 квітня 2024 року.

С у д д я: