Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/68/24
Провадження № 2/553/521/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.03.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Долгової М.М., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №553/68/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини.

В позові вказував, що 21 квітня 2007 року між сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було зареєстровано шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції за актовим записом №315. ІНФОРМАЦІЯ_2 від цього шлюбу в нас народився син - ОСОБА_4 .

У подальшому сімейне життя не склалося. Вже з грудня 2013 року між подружжям почалися суперечки, з грудня 2013 року фактично кожен із подружжя почав вести власне господарство, і окремо проживали один від одного, мали окремий бюджет. Син ОСОБА_5 одразу після розпаду сім`ї проживав із позивачем у будинку АДРЕСА_1 .

12.05.2015 року Ленінським районним судом м. Полтави постановлено рішення, яким шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (справа №553/1692/15-ц). Син - ОСОБА_5 залишиться проживати разом із позивачем за адресою АДРЕСА_1 , де і проживають до теперішнього часу.

Рішення про те, що син ОСОБА_5 залишиться проживати разом зі батьком було обопільно прийнято із ОСОБА_3 , вона і не заперечувала, бо у будинку було все облаштовано для його життя, розвитку та зростання. ОСОБА_3 прийняла рішення проживати окремо. Більше того з моменту розірвання шлюбу відповідачка почала уникати спілкування із сином ОСОБА_5 , самоусунулась від зустрічей із ним, і навіть від спілкування. Витрати по його утриманню починаючи з грудня 2013 року позивач здійснював, і продовжує здійснювати самостійно.

У вересні 2015 року відповідачка взагалі виїхала до Італії. Де конкретно вона там проживала позивачу достеменно не відомо. Саме завдяки піклуванню і турботі відповідача про сина ОСОБА_5 , він доволі успішно закінчив школу, що дало йому змогу бути зарахованим за результатами навчання та складання ЗНО до Полтавського коледжу нафти і газу Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка, і навчатися там саме на бюджетній основі за державним замовленням.

Позивач просить суд встановити факт самостійного виховання неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Встановлення даного факту впливає на зміну та припинення особистих немайнових прав їх родини, оскільки на разі постала необхідність дійсно визначити, що син ОСОБА_5 проживає разом із батьком ОСОБА_6 , і саме батьком у повному обсязі виконуються обов`яки, покладені СК України на батьків по відношенню до неповнолітніх дітей, а також для реалізації прав позивача передбачених законодавством як особи, яка самостійно виховує дитину, зокрема, але не виключно, прав визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 10.01.2024 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про встановлення факту самостійного виховання дитини в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 10.01.2024 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відмовлено, оскільки дитина досягала 14 років.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06.02.2024 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено судовий розгляд по суті.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив встановити факт самостійного виховання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який із народження проживав разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , після розірвання шлюбу із відповідачкою син ОСОБА_5 також залишився проживати разом із ним, а з вересня 2015 року, коли мати дитини виїхала за кордон він самостійно його виховує та встановлення даного факту відповідає інтересам неповнолітньої дитини, є ефективним з огляду на те, що він є військовозобов`язаним.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що саме такий спосіб захисту є ефективним в умовах воєнного стану, оскільки батько дитини є військовозобов`язаним, та у разі його мобілізації неповнолітня дитина може залишитися одна, оскільки мати дитини працює та мешкає за кордоном, вихованням сина не займається. Отже встановлення даного факту відповідає інтересам як дитини.

Представник третьої особи в судовому засіданні при розгляді даного позову поклалася на розсуд суду, та пояснила, що представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради здійснювався виїзд за місцем мешкання позивача, за результатами якого складено акт обстеження умов проживання позивача із сином та дійсно встановлено, що батьком із сином мешкають разом за адресою: АДРЕСА_1 , будь-яких жіночих речей в будинку не має.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. До суду надіслала заяву в якій вказує, що вона проживає в республіці Італії, та з України до Італії вона виїхала ще восени 2015 року, і більше до України не поверталася, оскільки їй необхідно було безперервно працювати та проживати в Італії, щоб мати змогу отримати право на постійне проживання та більш гарну роботу. Із сином ОСОБА_5 починаючи з 2015 року не бачилася. Коли син став старшим, після початкової школи, вона почала із ним спілкуватися, але вказане спілкування не можна назвати повноцінним, бо це були телефонні розмови, які відбувалися один або два рази в два три місяці. Його батько дійсно самостійно займався вихованням сина ОСОБА_5 , повінстю його утримував, організовував відпочинок, повністю його утримував, готував, всіляко опікувався. Позовні вимоги про встановлення факту визнає та не заперечує протий ого задоволення.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надав наступні покази, що вона була класник керівником ОСОБА_8 з 5 до 9 класу. За цей час дитиною опікувався тільки батько, жодного разу мати не приходила до школи, в телефоному режимі із матір`ю ОСОБА_5 вона також не спілкувалася. ОСОБА_5 уникав розповіді про мати, вона також, щоб не травмувати дитину, не питала його про матір.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала наступні покази, що знає сімю ОСОБА_10 приблизно з 2014 року, та їй відомо, що батько самостійно виховує сина, ОСОБА_5 уникає розмов про матір.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надала наступні покази, що ОСОБА_12 є її сином, а ОСОБА_13 . Відповідачка ОСОБА_3 виїхала за кордон ще у 2015 року. Син з моменту народження і до теперішнього часу проживає із батьком, та саме батько займається його вихованням. Коли ОСОБА_5 був ОСОБА_14 вона допомогали сину, гуляла із онуком, водила його до школи. Коли ОСОБА_5 подорослішав та пішов до школи мати почала спілкуватися із ОСОБА_5 по телефону, дзвонить приблизно 1-2 рази в декілька місяців. Знає, що наразі відповідачка створила іншу сім`ю в Італії.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони 21.04.2007 року уклали шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 .

Відповідно до заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.05.2015 року (справа №553/1692/15-ц), шлюб зареєстрований 21.04.2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис №345, розірвано.

Відповідно до паспортних даних місце проживання позивача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 15.12.2023 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки виданої Органом самоорганізації населення Червоний шлях Подільської району м. Полтави (селищний комітет селища Червоний шлях) від 31.03.2022 року за №624/22 вбачається, що син ОСОБА_4 після розлучення ІНФОРМАЦІЯ_6 із ОСОБА_3 і по цей час проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою

АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності бабусі позивача ОСОБА_15 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.12.2023 року, за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_16 та йог ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для виховання та розвитку дитини створені необхідні умови.

В теперішній час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є студентом 1 курсу денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Полтавський фаховий коледж нафти і газу Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка».

Відповідно до інформації Комунального закладу «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 імені Бориса Серги Полтавської міської ради Полтавської області, з 5 по 9 клас (2018-2023 роки) ОСОБА_4 навчався у ЗЗСО №20. З вересня 2018 року по червень 2023 року хлопчиком постійно опікувався тільки батько, ОСОБА_2 . Мати жодного разу не з`являлася до школи та не телефонувала.

ОСОБА_2 має постійне місце роботи та працевлаштований водієм легкового автомобіля в Виконавчому комітеті Полтавської міської ради, має постійний дохід, характеризується за місцем роботи позитивно.

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно проживає в Італії, про що надана довідка про реєстрацію її місця проживання в Комуні міста Летоянні (провінція міста Мессіна).

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до абзацу 5 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Таким чином, законодавець визначив у абзаці 5 частини 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», гарантований захист дітей віком до 18 років, яких виховують самостійно військовозобов`язані жінки та чоловіки.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. ( ч. 2 ст. 3 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач має матеріальну можливість для утримання дитини, має постійне місце роботи, створив для сина належні побутові умови для проживання, забезпечив йому належне медичне обслуговування, займається його вихованням та утриманням без участі матері, те, що дитина при досягненні 14 років продовжує проживати саме з батьком, оскільки мати перебуває за кордоном та вихованням дитини не займається, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги її неповнолітній вік, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для неї умовах, ставлення матері, яка не заперечує, що саме батько самостійно займається вихованням сина, оскільки остання з 2015 року постійно проживає за кордоном, а отже дитину до досягнення повноліття не можна позбавити єдиного піклувальника,суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, який знайшов своє підтвердження під час розгляду справи по суті, та відповідає інтересам неповнолітньої дитини та позивача.

Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2-14, 76-83, 89, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 280 ЦПК України, ст. ст. 141, 150,155 СК України, відповідно до ст. ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч. ч. 2 і Законом України "Про охорону дитинства", суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини, - задовольнити повністю.

Встановити факт самостійного виховання батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ІПН НОМЕР_3 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 05.04.2024.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. В. Фоміна