Провадження №6/523/65/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Аліна С.С.,

за участю секретаря судового засідання Магденко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Другакова Дениса Олеговича про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа по цивільній справі №523/17323/15-ц виданого Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 2777156 грн. 65 коп., судовий збір та витрати пов`язані з викликом відповідача у пресі у сумі по 21091 грн 20 коп з кожного, таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтована заява тим, що рішенням Суворовського районного суд м.Одеси від 08.04.2016 року у справі №523/17323/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №OD30AE00000389 від 25.06.2007 року в сумі 2777156 грн. 65 коп.

Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист за №523/17323/15-ц, від 28.04.2016 року, який був пред`явлений ПАТ КБ "ПриватБанк" до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби.

Вищевказаний виконавчий лист був повернутий в ПАТ КБ "ПриватБанк" 28.09.2016 року на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

Після цього ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у добровільному порядку (поза межами виконавчого провадження) у повному обсязі виконали рішення Суворовським районним судом м.Одеси від 08.04.2016 року і сплатили в солідарну заборгованість на рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк".

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник не з`явивлися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву в якій просили задовольнити заяву з підстав викладених у ній, а також просив розгляд справи проводити без їх участі.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій не заперечував щодо задоволення заяви та просив вказане питання вирішити без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду заяви.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.06.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №OD30AE00000389.

08.04. 2016 року Суворовським районним судом м. Одеси було постановлено рішення у цивільній справі №523/17323/15-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №OD30AE00000389 від 25.06.2007 року, яким позовні вимоги банку було задоволено в повному обсязі. З боржників на користь банку було стягнуто солідарно суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 777 156 грн. 65 коп., судовий збір та витрати пов`язані з викликом відповідача у пресі у сумі по 21091 грн 20 коп з кожного, таким, що не підлягає виконанню

Стягнення заборгованості обумовлено невиконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язань з повернення грошових коштів за кредитним договором №OD30AE00000389 від 25.06.2007 року

Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист за №523/17323/15-ц, від 28.04.2016 року, який був пред`явлений ПАТ КБ "ПриватБанк" до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби.

Вищевказаний виконавчий лист був повернутий в ПАТ КБ "ПриватБанк" 28.09.2916 року на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

Після цього ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у добровільному порядку (поза межами виконавчого провадження) у повному обсязі виконали рішення Суворовським районним судом м.Одеси від 08.04.2016 року і сплатили заборгованість на рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк".

Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог. Зважаючи на наведену норму, у суду були відсутні підстави для розгляду питання визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, з тих підстав, які не були заявлені заявником.

Статтею 431 ЦПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений в частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувану на його офіційну електронну адресу, або, у разі її відсутності, рекомендованим чи цінним листом.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік рішень суду, що підлягають примусовому виконанню - виконавчі документи, та вказано наступне. Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом,

Відповідно до положень ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до положень п.9 ч.2 ст.129 Конституції України та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно правової позиції, визначеної в постанові Верховного суду України від 16 січня 2018 року по справі № 755/15479/14-ц, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України - суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» - примусове виконання судових рішень і рішень інших органів посадових осіб покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» - примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких Виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч.2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Відповідно до ч. 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, витрати виконавчого провадження складаються з: мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з внесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3,4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається письмова довідка від представника ПАТ КБ Приватбанк О.О.Калеуш, про те, що станом на 29.12.2020 року, заборгованість по виконавчому листу № 523/17323/15-ц який виданий 28.04.2016 року по договору № OD 30AE 00000389 від 25.06.2007 року сплачена у повному обсязі, на підставі додаткової угоди по реструктуризації від 28.12.2020 року. Станом на 04.03.2024 року ОСОБА_1 заборгованості по договору поруки OD 30AE 00000389 від 25.06.2007 року та по додатковій угоді по реструктуризації від 28.12.2020 року не має.

Суд вважає, що представник заявника довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Другакова Дениса Олеговича про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст 258, 259, 264, 265, 353, 432 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Другакова Дениса Олеговича про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №523/17323/15-ц від 28.04.2016 року, виданий Суворовським районним судом м.Одеси на підставі рішення Суворовського суду м.Одеси від 08.04.2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 777 156 грн. 65 коп., судовий збір та витрати пов`язані з викликом відповідача у пресі у сумі по 21091 грн 20 коп з кожного.

Копію ухвали направити сторонам по справі для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухали складено та підписано 01.04.2024 року.

Суддя: Аліна С.С.