Провадження № 2/755/693/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Десята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 . У встановлений законом строк вона звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори та подала заяву про прийняття спадщини, яка 06.06.2019 була зареєстрована та відкрита спадкова справа за № 64288181 у спадковому реєстрі за № 551/2019. При житті її батько склав заповіт, у якому зазначив, що на випадок смерті робить розпорядження та належну йому на праві приватної власності квартиру під АДРЕСА_2 заповідає ОСОБА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.05.1998 вищевказана квартира була приватизована на праві приватної спільної сумісної власності на ОСОБА_3 та на ОСОБА_4 . Згодом ОСОБА_4 відчужила свою частку квартири. Після смерті батька залишилось майно, а саме частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що звернулась до державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте 10.08.2021 отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній документ, що посвідчує право власності померлого на вказану частку квартири, а саме, свідоцтво про право власності на житло від 15.05.1998.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2023 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Десята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, яку призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні та учасникам справи роз`яснено процесуальна права подати заяви по суті справи і встановлено відповідні строки.

Копію ухвали суду про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та додатками до неї відповідачем та третіми особами було отримано - 04.10.2023, про що свідчить рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштових відправлень.

10.10.2023 до суду з Десятої київської державної нотаріальної контори надійшов лист про розгляд справи у відсутність третьої особи та прийняття рішення згідно чинного законодавства.

11.10.2023 від третьої особи ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення на позовну заяву, у яких останній позовні вимоги визнав, розгляду справи просив проводити у його відсутність та пояснив суду, що з родиною ОСОБА_5 знайомий понад двадцять років, оскільки усі ці роки проживав та проживає з ними на одній вулиці, буквально через кілька будинків. Йому відомо про смерть ОСОБА_3 . За його життя з померлим періодично бачили один одного, оскільки закуповували продукти на ринку «Юність» по вулиці Миропільській. Померлий розповідав йому про те, що квартиру АДРЕСА_2 він приватизував разом із старшою донькою ОСОБА_4 , яка народилась у нього від першого шлюбу. Серед копій документів, які він отримав разом з позовною заявою є свідоцтво про право власності на житло від 15.05.1988, яке підтверджує слова покійного ОСОБА_3 . Йому також відомо, що зі згаданою донькою в нього були конфлікти щодо користування квартирою, у зв`язку з чим режим користування квартирою визначався судом. ( ОСОБА_3 користувався більшою кімнатою, а його донька ОСОБА_4 меншою кімнатою). У подальшому ОСОБА_4 подарувала належну їй частину квартири своєму знайомому, а 01.09.2012 власником частини квартири став він. Зазначив, що користується меншою кімнатою, а ОСОБА_1 більшою кімнатою. Також, зі слів покійного ОСОБА_1 йому відомо, що належну йому частину квартиру він заповів молодшій доньці від другого шлюбу ОСОБА_3 , позивачу у справі. Після смерті свого батька ОСОБА_1 прийняла спадщину та звернулась для цього до Десятої Київської нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, тому що було втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житло. На його погляд, цілком логічним є те, що вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частину квартиру. На сьогодні, вона користується кімнатою з більшою площею, а він кімнатою з меншою площею, конфліктів між ними не має.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2023 витребувані докази з Десятої київської державної нотаріальної контори - належним чином засвідчена копія матеріалів спадкової справи № 551/2019, у спадковому реєстрі № 64288181, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

27.11.2023 до суду з Десятої київської державної нотаріальної контори надійшли витребувані судом докази.

Інших заяв по суті справи від сторін не надійшло.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2023 закінчено підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третьої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 виданим Виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя, 17.08.2004 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поповченко Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5433, за яким останній заповів належну йому на праві власності квартиру під АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).

Таким чином, позивач, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті її батька, ОСОБА_3 .

В силу ч.ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За приписами ч. 1 ст. 1269, ст. 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, у строк тривалістю шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за заповітом на частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на праві приватної власності.

За приписами ч. 1 ст. 1269, ст. 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, у строк тривалістю шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

06.06.2019 ОСОБА_3 подала відповідну заяву про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поповченко Ю.В. 17.08.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 5433, яка залишилась після смерті її батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 78).

06.06.2019 Десятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справа № 551/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , номер у Спадковому реєстрі: 64288181 (а.с. 81 - зворотній бік, 82).

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина на частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.05.1998, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва.

Домашенко В.В. державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_2 , винесено постанову від 10.08.2021 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній документ, що посвідчує право власності померлого на вказану частку квартири (а.с. 11).

Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 1297 Цивільного кодексу України, звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, ОСОБА_3 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину останній було відмовлено з посиланням на відсутність свідоцтва, а саме: свідоцтва про право власності на житло від 15.05.1998, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва.

При цьому, у матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія свідоцтва про право власності на житло від 15.05.1998, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, з якого вбачається, що померлому ОСОБА_3 та членам його сім`ї, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності у рівних долях належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

За нормою ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України).

За ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Пунктом 1.4 наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» визначалося, що державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна.

Таким чином, з викладеного вбачається, що до позивача, ОСОБА_1 , після смерті її батька ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом, перейшло право власності на частину квартиру АДРЕСА_2 , яке остання не мала змоги оформити відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з тим, що у останньої було відсутнє свідоцтво про право власності на житло від 15.05.1998, видане Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва. В той же час право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру підтверджується матеріалами справи.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України у п. 23 вказаної вище, де роз`яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Десята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 328, 331, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1267-1269, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 34, 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджено наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Київської міської ради (, м. Київ вул. Хрещатик, 36), треті особи: Десята київська державна нотаріальна контора (, м. Київ вул. Бажова, 13/9), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: