Справа № 203/70/24
Провадження № 2/0203/592/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

В порядку, визначеному ст.33 ЦПК України, 08 січня 2024 року була розподілена позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді від 09 січня 2024 року вказана позовна заява була залишена без руху, оскільки позивачем не було надано документу про сплату судового збору, а посилання позивача про звільнення від сплати судового збору згідно Закону Україна «Про захист прав споживачів» були відхилені судом у зв`язку із безпідставністю.

На виконання ухвали суду від 09 січня 2024 року від представника позивача надійшла заява в якій він зазначив, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений щодо кредитного договору, стороною якого є позивач, а тому згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору, як споживач фінансових послуг (Постанова Верховного суду від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18 (провадження № 61-4126св19).

Ознайомившись з вказаною заявою приходжу до наступного висновку.

Посилання представника позивача на постанову Верховного суду від 26.02.2020 в рамках справи № 643/2870/18 є хибними, адже в рамках цієї справи відповідачем був АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким позивач уклав кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби. У вказаній постанові йдеться про виконавчий напис вчинений на стягнення заборгованості за споживчим кредитом, при цьому виконавчий напис було вчинено саме суб`єктом, з яким позивач уклав договір, а тому колегія суддів застосовала, зокрема, норми Закону України «Про захист прав споживачів». У позовній заяві ОСОБА_1 позовні вимоги пред`явлені до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке не було учасником правовідносин з приводу укладання відповідного договору, спір стосується вчинення виконавчого напису за заявою особи, яка стверджує, що набула права вимоги за кредитним договором.

В позовній заяві відсутні будь-які посилання на Закон України «Про захист прав споживачів», а позовні вимоги гуртуються на твердженнях про порушення вимог законодавства, яке регулює порядок та умови вчинення нотаріальних дій.

Враховуючи, що позовна вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стосується порядку вчинення нотаріальних дій щодо зобов`язань у кредитних правовідносинах, а не порядку та умов надання фінансових послуг, положення ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню, а тому посилання представника позивача на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, є безпідставними. Також позивач не зазначає в чому полягає порушення прав позивача, саме як споживача фінансових послуг у зв`язку з вчиненням нотаріальної дії, правомірність якої він оспорює.

Крім того, висновок про те, що не до усіх позовів про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню застосовується ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», також підтверджується ухвалою Верховного суду від 27.05.2021 у справі № 320/10834/18, провадження 61-7345ск21.

У постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 638/6060/18 йдеться про необхідність суду з`ясувати, чи пов`язаний позов з порушенням прав споживача. Так, колегія суддів Верховного Суду відхилила аргумент касаційної скарги про те, що позов стосується захисту прав споживача, оскільки позивач не зазначив жодних доводів та доказів того на які саме потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб, в чому полягало порушення прав позивача як споживача.

Згідно постанови Верховного Суду від 24.02.2022 по справі № 336/7773/21, предметом розгляду якої були саме вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ВС вказав, що позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з вчиненням його з порушенням законодавства, не є спором пов`язаним з захистом прав споживачів. Враховуючи відсутність спору щодо захисту прав споживачів та наявність спору, пов`язаного із обставинами виконавчого провадження, позивач звертаючись до суду з вказаним позовом, має сплачувати судовий збір.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору лише за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, як споживачів.

Позивачем перед судом не обґрунтовано, як позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, пов`язані з його правами як споживача, та які саме права споживача, визначені спеціальним законом, є порушеними та підлягають захисту в обраний позивачем спосіб.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку із тим, що вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не виконані, позов відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України вважається неподаним і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175-177, 185, 260 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вважати не поданою та повернути позивачу.

Відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя С.В. Єдаменко