РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/6229/23

провадження у справі № 2/0285/350/24

04 квітня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……..………..……...Літвин О. О.,

секретаря………...................................Клечковської М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

за правилами спрощеного позовного провадження,

цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 22.11.2023 (а.с.45), просила стягнути на свою користь додаткові витрати на придбання та встановлення медичної системи брекет в розмірі 26500 грн.

Мотивуючи свій позов, зазначала, що за час перебування в шлюбі з відповідачем в них народилось двоє дітей, на утримання яких ним сплачуються аліменти. В 2023 році у доньки ОСОБА_3 біло діагностовано ортодонтичне захворювання, яке потребує високовартісного лікування. Оскільки майнове становище батька дозволяє прийняти участь у додаткових витратах на лікування доньки, він є працездатним, має достатній дохід та зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, а добровільно надавати таку допомогу відмовляється, змушена звернутись до суду. Посилаючись на те, що її заробітна плата не дозволяє забезпечувати дитину всім необхідним, просила стягнути з відповідача усі понесені нею додаткові витрати, пов`язані з лікуванням їхньої неповнолітньої дитини.

Сторони до суду не прибули.

Позивачка в заяві до суду від 30.01.2024 просила справу слухати без її участі.

Відповідач надіслав відзив до суду, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що дитина дійсно проживає із матір`ю, він сплачує аліменти, розмір яких протягом 2023 року склав 311946,24 грн. Позивачкою не доведено, що витрати на встановлення брекет-систем на даний час є необхідними та спричинені хронічною хворобою дитини, вважає, що це не є лікуванням і не викликано об`єктивними потребами, а є косметичною процедурою вирівнювання зубів.

Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що сторони з 22.10.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

У 2016 році шлюб між сторонами був розірваний, дітей судом залишено на вихованні матері, на користь якої відповідача зобов`язано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/5319/13-ц від 25.11.2013 сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до повноліття дітей, починаючи з 07.11.2013. Вказане судове рішення звернуто до виконання.

Відповідно до ст.180 СК України, ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками вказаного обов`язку визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України).

Положеннями СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст.180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд погоджується з тим, що витрати по оплаті лікування ортодонтичного захворювання, а саме придбання та встановлення бекет-системи дитині, в розумінні ст.185 СК України є додатковими.

В той же час відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тобто, тягар доказування обставин, покладених в основу позовних вимог, покладається саме на позивача, який і має довести обґрунтованість заявлених вимог. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.77 ЦПК).

Відповідно до правил доказування у цивільному процесі лише посилання на факти, без їх доведення належними та допустимими доказами, не може бути підставою для задоволення заяви.

Як вбачається з тексту позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачка, звертаючись із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, обґрунтовуючи позов посилалася на те, що у доньки в 2023 році з`явилась потреба в стоматологічному лікуванні брекет-системами, вартість якого становить 26500 грн. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано: копію медичної картки ортодонтичного пацієнта ОСОБА_4 , згідно якої ОСОБА_5 сама звернулась до лікаря ортодонта з скаргами на естетичний недолік; щоденник лікаря щодо лікування ОСОБА_5 , згідно якого 09.06.2023 було проведено консультацію з зняттям відбитків для виготовлення діагностичної моделі та в подальшому 15.06.2023 фіксацію брекет системи з подальшим її обслуговуванням; заключення, надане ОСОБА_6 , згідно якого ОСОБА_5 потребує ортодонтичного лікування. Окрім того позивачем було надано копії квитанцій, фіскальних чеків про оплату заміни лігатур за щелепу, використання резиночок, заміни дуги, телерентгенографію, фіксацію брекетів, усунення сколу брекета на загальну суму 85800 грн. При цьому з усіх цих розрахункових документів не вбачається, хто є їх платником; деякі суми датовані одним днем, однак різними годинами. Зазначені докази є суперечливими та вказана суперечливість не усунута, зокрема фіксація металігуючої брекет системи згідно фіскальних чеків відбувалась 09.06.2023 на суму 10000 грн, 15.06.2023 на суму 10000 грн, 13.07.2023 на суму 20000 грн та 03.08.2023 на суму 10300 грн, тобто на загальну суму 50300 грн, однак у позові позивачка зазначає суму 25000 грн. Відтак, суд визнає неналежним зазначені докази.

Також, позивачкою не доведено необхідність у стоматологічному лікуванні дитини брекет-системами на час звернення із позовом, враховуючи особливості її розвитку, не обґрунтовано належними медичними документами, а саме не надано медичний висновок або призначення лікаря щодо необхідності встановлення дитині брекет-системи, і факту того, що таке встановлення необхідне для лікування хвороби, у віці, який досягнуто дитиною.

План лікування, який міститься в наданій медичній картці ОСОБА_5 містить в собі лише одну відмітку лікування зараз та не містить в собі найменування стоматологічної послуги та розрахунку вартості лікування. Під час обстеження стану зубів було встановлено, що їх структура, форма та величина без патологічних змін. При позаротовому та внутрішньоротовому обстеженні обличчя всі позначки були в нормі.

Слід зазначити, що питання утримання дітей та понесення витрат, пов`язаних із особливими обставинами, батьки мають вирішувати спільно. Такі витрати мають бути погоджені з іншим із батьків, крім випадків, коли вони були понесені одним із батьків як вимушені.

Позивачем, не зважаючи на вимоги ст.81 ЦПК України, не надано суду доказів на підтвердження обставин того, що: додаткові витрати спричинені хворобою дитини і лікування є необхідними згідно медичного висновку; вказані витрати були погоджені із відповідачем і вони не охоплюються присудженими судом аліментами.

Сам по собі факт встановлення брекет системи не може бути достатньою підставою для стягнення з відповідача усієї її вартості, як додаткових витрат на утримання дитини.

Інших належних і допустимих доказів, які б підтвердили необхідність понесення додаткових витрат ні позивачкою, ні її представником не надано.

Принагідно зазначити, що згідно довідки №14054 від 23.01.2024, виданої Звягельським відділом державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області, відповідачем протягом 2023 року щомісячно сплачуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в сумі: липень 6894,91 грн; серпень 45788,75 грн; вересень 41794,08 грн; жовтень 42564 грн; листопад 10445,34 грн; грудень 43040 грн. Зазначена обставина на думку суду є істотною для вирішення даного спору, оскільки сума отримуваних позивачкою аліментів набагато разів перевищує встановлений законом мінімальний розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відтак, резюмуючи викладене, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд прийшов висновку про відсутність підстав для задоволення її позову.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? О. О. Літвин