Справа № 348/1867/23
Провадження № 22-ц/4808/378/24
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Струтинської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дяківа Дмитра Івановича на рішення Надвірнянського районного суду від 05 грудня 2023 року, ухвалене в складі судді Матолич В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу домоволодіння та скасування державної реєстрації майна,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу домоволодіння та скасування державної реєстрації майна.

Позовні вимоги мотивував тим, що він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , домоволодіння АДРЕСА_1 .

02.07.2019 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем Договір купівлі-продажу вищевказаного домоволодіння, а на наступний день (03.07.2019 року) ОСОБА_2 надав йому розписку, в якій вказав, що договір купівлі-продажу був безоплатним та зобов`язався скасувати даний правочин на першу вимогу позивача.

20.07.2023 року ОСОБА_1 надіслав відповідачу лист-вимогу про скасування договору купівлі-продажу та повернення будинку.

Однак відповідач відмовився повернути нерухоме майно на підставі вказаної розписки, на лист-вимогу не відреагував, тому позивач змушений звернутися з даним позовом до суду.

Просить розірвати Договір купівлі-продажу домоволодіння, укладений 02.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , реєстраційний №286; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47587366 від 02.07.2019 року.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 05 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5400 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Дяків Д.І. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до матеріалів справи, зокрема розписки від 03.07.2019 року, Договір купівлі-продажу домоволодіння від 02.07.2019 року вчинявся на безоплатній основі без наміру реального відчуження майна. Тобто фактично відповідачем було порушено істотні умови договору, що стосувалися визначення ціни договору та його оплатності. І це є підставою для розірвання такого договору в судовому порядку.

Крім того, суд не врахував, що згідно тексту розписки від 03.07.2019 року ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок скасування (розірвання) договору купівлі-продажу на першу вимогу позивача. Оскільки останній таку вимогу заявив 20.07.2023 року, відповідач мав її виконати беззастережно. А вимога позову про скасування державної реєстрації майна є похідною від задоволення вимоги про розірвання договору купівлі-продажу.

Просить рішення Надвірнянського районного суду від 05 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вимоги позивача вважає безпідставними. ОСОБА_1 проживає у російській федерації з 1970-их років. Після смерті його батьків на прохання самого позивача він певний час доглядав за домоволодінням АДРЕСА_1 , а в 2019 році ОСОБА_1 його йому продав. Вказує, що оплатив позивачу всю суму до укладення договору. При цьому в тексті договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу домоволодіння. Розписку від 03.07.2019 року написав на прохання ОСОБА_1 , який не бажав, щоб його родичі довідалися про продаж спадкового будинку і отримання ним коштів, а також, щоб він міг проживати в ньому у разі, якщо приїде в Україну. Зазначає, що зміна або розірвання договору вчиняється в тій самій формі, що й договір. А жодних змін (в тому числі нотаріально засвідчених) до договору сторони не вчиняли. І в розумінні ст.ст. 220, 654 ЦК України розписка від 03.07.2019 року жодних правових наслідків для сторін не породжує і є нікчемною. Отже суд виніс законне та обґрунтоване рішення, яке слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Дяків Д.І. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача адвокат Куций О.С. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності. Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , громадянину російської федерації, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2012 року належало на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується також копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №32769169 від 13.12.2012 року та копією Витягу про державну реєстрацію речових прав №36808972 від 18.12.2012 року (а.с. 11-14).

02.07.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали спільну заяву нотаріусу щодо наміру укласти договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . З цією метою позивач подав нотаріусу правовстановлюючий документ на це майно, копію технічного паспорту, копію звіту про оцінку майна, витяг з ДЗК про земельну ділянку, на якій розташоване майно (а.с. 69-80).

Заявою від 02.07.2019 року дружина відповідача надала згоду на укладення договору купівлі-продажу (а.с. 81).

02.07.2019 року між сторонами укладено Договір купівлі-продажу домоволодіння, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність вищевказане домоволодіння, попередньо сплативши за нього обговорену грошову суму (а.с. 45-46, 67-68).

Даний Договір засвідчено приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Дремлюк В.В. та зареєстровано в реєстрі за №286.

Того ж дня зареєстровано право власності ОСОБА_2 у Реєстрі прав власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47587366 від 02.07.2019 15:55:58 (а.с. 19-20).

Встановлено також, що згідно з копією Розписки від 03.07.2019 року ОСОБА_2 зазначив, що «склав безкоштовний договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , і клянеться його скасувати на першу вимогу власника» (а.с. 15).

20.07.2023 року представник ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 Лист-вимогу щодо скасування (розірвання) договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку (а.с. 16-18).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача не надала доказів на підтвердження порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу, яке було б істотним та давало підставу для розірвання такого договору. А розписка, надана стороною позивача, не може вважатися невід`ємоною частиною договору-купівлі продажу.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2020 року у справі №916/188/17 зазначив, що відповідно до статей 11, 525, 526, 629 ЦК України, договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами і за загальним правилом сторони не мають права змінити умови відповідного зобов`язання в односторонньому порядку, а повинні виконувати його належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Системний аналіз наведених положень закону вказує на те, що зміни до договору вносяться за згодою сторін такого договору і внесення змін здійснюється в такій же формі, що й договір.

Такі ж висновки викладено в ухвалі Верховного Суду від 30 травня 2022 року у справі №357/3748/21 (провадження №61-2963ск22).

Судом встановлено, що в п. 20 Договору купівлі-продажу домоволодіння від 02.07.2019 року сторони підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного; укладається ними відповідно до справжньої їхньої волі, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах, і не є результатом впливу тяжких обставин; договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення. Укладення договору відповідає їхнім інтересам; кожна зі сторін однаково розуміє значення, умови та правові наслідки цього договору, що умови договору відповідають реальній домовленості сторін; що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу вищевказаного домоволодіння, про що свідчать особисті підписи сторін на цьому договорі (а.с. 68).

У тексті даного Договору зафіксовані усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу домоволодіння.

Договір купівлі-продажу підписаний сторонами в присутності приватного нотаріуса, нотаріально посвідчено, що є фактом його укладання між сторонами.

Натомість, надана стороною позивача розписка складена одноособово, без письмового погодження іншої сторони, не посвідчена нотаріально.

А матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами укладався письмовий договір про внесення змін до Договору купівлі-продажу домоволодіння від 02.07.2019 року.

Таким чином, з метою з`ясування дійсного наміру сторін підлягають врахуванню виключно положення Договору від 02.07.2019 року.

В постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №686/19295/16-ц (провадження №61-16009св18) зазначено, зокрема, що інші умови, викладені у формі, яка не відповідає письмовій нотаріальній, суди зобов`язані розцінювати як нікчемні.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що односторонній правочин у вигляді розписки не може свідчити про зміну умов договору купівлі-продажу домоволодіння, що відповідає вимогам статті 654 ЦК України, та врахувавши, що договірні зобов`язання припинено у зв`язку з повною оплатою вартості проданого майна, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Істотності порушень відповідачем умов договору судом також не встановлено, як і того, що позивач не отримав те, на що очікував при його укладенні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що Договір купівлі-продажу домоволодіння від 02.07.2019 року вчинявся на безоплатній основі без наміру реального відчуження майна, що є підставою для його розірвання в судовому порядку, то такі також не заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 1, 6, 7 Договору та наданої нотаріусом копії Звіту продаж домоволодіння проводився за ціною 284900,00 грн., що підтверджується Звітом про оцінку майна, складеним 27.06.2019 року (а.с. 76). Такі кошти покупець передав продавцю до оформлення договору. І сторони підтвердили факт повного попереднього розрахунку своїми підписами та засвідчення такого договору (а.с. 67-68).

Звіт про оцінку майна складений 27.06.2019 року оціночною компанією ТОВ «ГАЛТЕКС ПЛЮС» на замовлення самого ОСОБА_1 , що підтверджено його підписом. І будь-яких заперечень щодо визначеної вартості від останнього не поступало, такий не оскаржувався. Поданням такого звіту нотаріусу сторони погодилися з даною оцінкою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові 08 вересня 2020 року у справі №916/667/18 (провадження №12-145гс19) підтримала правовий висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо правової природи положення договору купівлі-продажу про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, визначивши, що таке положення договору свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші, і є доказом, що розрахунки між сторонами здійснені повністю.

Включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.

Отже позивачем відповідними доказами не підтверджено існування умов, необхідних для розірвання спірного договору купівлі-продажу.

Інші доводи апеляційної скарги також правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дяківа Дмитра Івановича слід залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 05 грудня 2023 року - без змін

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дяківа Дмитра Івановича залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.