справа № 399/222/24
провадження № 2-о/399/11/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року смт Онуфріївка

Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Онуфріївської селищної ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (факту самостійного виховання та утримання дитини), -

встановив:

03.04.2024 до суду від заявника надійшла вищезазначена заява за вимогами якої заявник просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання та утримання ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Як вбачається з матеріалів заяви заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним, батьком малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначав про те, що з жовтня 2017 він з дружиною проживають окремо, він в Україні, а ОСОБА_2 в російській федерації. З грудня 2020 їх дитина проживає спільно з ним в будинку його батьків, за адресою наведеною у заяві. Дитина знаходиться на повному його утриманні та забезпеченні. Ним створені належні умови життя, а також всі умови для гармонійного, всебічного та повноцінного розвитку та виховання дитини в добробуті, любові та взаємоповазі. Зазначав, що самостійно забезпечує свою доньку всім необхідним та сприяв задоволенню усіх її потреб. Будь-якого іншого джерела доходу, окрім утримання ним, дитина він не має. ОСОБА_2 матеріальної участі в утриманні дитини не приймає, останній раз бачила дитину у липні 2021, це єдиний раз з грудня 2020.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30.10.2023 у справі 399/592/23 визначено місце проживання дитини з ним за адресою його місця проживання.

Посилався на положення пп.г п.2 ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» щодо гарантованого захисту дітей віком до 18 років, яких виховують самостійно військовослужбовці. Та, зазначав, що законодавством України чітко не передбачено поняття виховання дитини віком до 18 років чоловіком самостійно, що є підставою звернення до суду із заявою встановлення даного факту.

У заяві заявником не зазначено про існування перешкод щодо виховання, утримання дитини без встановлення цього факту.

Суд враховує, що фактично за своїм змістом заява є вимогою про позбавлення матері батьківських прав та стягнення аліментів з підстав ухилення від виконання нею своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Чинним Цивільним процесуальним кодексом України для такої категорії справи визначено порядок розгляду справи у порядку загального/спрощеного позовного провадження (стаття 274 Сімейного кодексу України).

Суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

За положеннями Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину та утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, законодавством України покладено обов`язок як на батька так і на матір щодо, зокрема, виховання та утримання дитини.

Відповідно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати будь-яким актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт/обставини можуть бути встановлені за рішенням суду виключно в разі вирішення питання, зокрема, про позбавлення особи батьківських прав, стягнення аліментів.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з невиконанням, не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дитини, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, стягнення аліментів тощо.

Наводячи положення ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» заявник у заяві не наводить жодних доказів того, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорення.

Отже, вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує та утримує дитину, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження відповідних дій чи рішень, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України.

Як вбачається з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заявнику слід відмовити у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право, який розглядається в судовому порядку за правилами позовного провадження.

Керуючись ст. ст.315, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя -

постановив:

відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Онуфріївської селищної ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (факту самостійного виховання та утримання дитини).

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому її копії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається в порядку визначеному п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України.

Суддя Онуфріївського районного

суду Кіровоградської області В.В. Шульженко