Провадження № 2/357/1110/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм Груп», третя особа : ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати недійсним електронний договір про надання фінансового кредиту від 03.07.2021 року, застосувати наслідки недійсності правочину, зобов`язавши кожну із сторін договору повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.07.2021 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» в усній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00747-07/2021, жодних паперових або електронних документів сторони не підписували, грошові кошти в сумі 7500,00 грн. були зараховані на картковий рахунок позивача. 20.06.2023 року позивач дізнався, що ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 00747-07/2021 від 03.07.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Позивач, посилаючись на положення розділу 3 Постанови правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зазначає про відсутність детального розпису сукупної вартості основного зобов`язання. Позивач зазначає, що в результаті укладення договору № 00747-07/2021 від 03.07.2021 року, зобов`язання боржника не мають чіткого визначення і не можуть вважатись дійсними зобов`язаннями в силу положень ст.ст. 626-629, 651,653 ЦК України, абз. 6 ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», розділу 3 Постанови правління НБУ № 168. На підставі викладеного просить визнати недійсним договір № 00747-07/2021 від 03.07.2021 року.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм Груп» у письмових поясненнях по справі підтвердили, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00747-07/2021 від 03.07.2021 року, проте 18.01.2022 року було укладено договір факторингу № 18012022, відповідно до якого первісний кредитор відступив право вимоги по договору про надання фінансового кредиту № 00747-07/2021 від 03.07.2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу №18012022 від 18.01.2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» передало оригінал документації, який включає оригінал договору про надання фінансового кредиту № 00747-07/2021 від 03.07.2021р., розрахунок заборгованості, документ, що підтверджує видачу кредиту, документи по ідентифікації та верифікації по позичальнику до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». (а.с. 84-85)

Третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подали пояснення у справі, зазначивши, що товариству, як новому кредитору належить право вимоги за кредитним договором № 00747-07/2021 від 03.07.2021 року. Позичальник був ознайомлений з усіма запропонованими умовами, уклав кредитний договір, погодився із умовами, отримав кошти, відтак розумів наслідки неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за вказаним договором. У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону позичальника, вказаний при укладенні договору. Інформація щодо реєстрації та відправлення/надходження на номер телефона позичальника одноразового ідентифікатора знаходиться безпосередньо у ІТС первісного кредитора («ТОВ «ФК «Інвеструм»), доступ до якої має первісний кредитор та позичальник, як власник особистого кабінету, в той час як новий кредитор не має доступу до такої інформації, оскільки не передбачена договором факторингу. Також, третя особа заперечує щодо посилань позивача на порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вказаний закон застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Третя особа вказує, що позивач вчинив певну сукупність послідовних дій, спрямовану на отримання кредиту від первісного кредитора, тобто позичальник самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявив намір вступити з первісним кредитором у договірні відносини на запропонованих умовах визначених правилами. Ніяких застережень або зауважень з боку позичальника, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору та додатками до нього, під час укладення та підписання договору, не подано. А тому вважають, що оскаржуваний договір було укладено сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, а дії ОСОБА_1 розцінюють як намагання уникнути від належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 21.09.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному порядку, призначено справу до підготовчого засідання (а.с. 16).

Ухвалою суду від 17.10.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 21-22).

06.11.2023 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 27-35).

Ухвалою судді від 28.11.2023 року повернуто без розгляду заяву і клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи за відсутності позивача та його представника та про призначення експертизи. Відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи документа на предмет наявності електронного підпису (а.с.53-54,55-56).

Ухвалою судді від 19.12.2023 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.66-67).

19.12.2023 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, про призначення експертизи, клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 71-82).

16.01.2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_3 подала додаткові пояснення (а.с. 84-86).

Ухвалою судді від 17.01.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування електронного доказу (а.с. 88-89), відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи (а.с. 90-91).

14.02.2024 року позивач на електронну адресу суду направив клопотання про неможливість прибути в судове засідання, просив справу за його відсутності не розглядати (а.с. 100-102).

04.03.2024 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про залучення належного відповідача (а.с. 110-119).

В судове засідання 26.03.2024 р. позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та подав клопотання про витребування електронного доказу та призначення експертизи. Дані клопотання були залишені без розгляду на підставі ст. 126, 222 ЦПК України. Провадження у даній справі було відкрито 21.09.2023 р., підготовче провадження було закрито 19.12.2023 року. В підготовчому провадженні було призначено судом чотири судових засідання, позивачу були роз`яснені права та обов`язки, а також суд роз`яснював наслідки вчинення чи невчинення процесуальних дій.

Згідно ч. 2 ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм Груп» в судове засідання свого представника не направили, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання свого представника не направили, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у поданих поясненнях просили здійснювати розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 03.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00747-07/2021, згідно умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надало позивачу фінансовий кредит в розмірі 7500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 11).

Кредит надавався строком на 16 днів, тобто до 18.07.2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію» (п. 1.2. Договору).

Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом (п. 1.5. Договору)

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства https://www.zecredit.com.ua (п. 1.6. Договору).

Підписанням цього договору клієнт дає свою згоду на те, щоб графік розрахунків розміщувався в електронному виглядів особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на веб-сторінці Товариства - https://www.zecredit.com.ua (п. 6.4 Договору).

Підписанням договору клієнт підтверджує, що він усвідомлює та погоджується із тим, що на цей договір не розповсюджується дія ЗУ «Про споживче кредитування» (п. 6.6. Договору).

Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства (п. 6.8. Договору).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду - із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.

Частинами 3-6 статті 11 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно п. 6.1. договору про надання фінансового кредиту № 00747-07/2021, цей договір, складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Судом встановлено, що укладаючи кредитний договір позивач та відповідач вчинили дії визначені статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», позивач підписав договір із застосуванням електронного підпису (W50653) одноразовим ідентифікатором (у відповідності до статті 12 цього Закону), після чого укладений договір розміщено в особистому кабінеті позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.1.6 договору на його картку.

Зі змісту договору вбачається, що позичальник пройшов всі етапи оформлення кредиту на сайті відповідача та погодився з умовами надання кредиту, ознайомився з умовами, процедурою укладення договору, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов договору, а отже будучи ініціатором укладення договору позивач мав час для ознайомлення з умовами та правилами, викладеними на сайті https://www.zecredit.com.ua.

При цьому, слід зазначити, що позивач не заперечує факт отримання від відповідача кредитних коштів в сумі 7500 грн. на свій картковий рахунок та користування цими коштами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини і проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

В ч.1 ст. 215 ЦК України законодавець закріпив, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Верховний Суд у справі №640/7029/19 від 09 лютого 2023 року зазначив: " принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: частиною першою статті 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.... ...колегія суддів зазначає, що договори позики від 24.07.2018 N 18421, від 28.08.2018 N 24380, від 08.09.2018 N 26487, від 12.10.2018 N 31949, від 26.11.2018 N 40258, підписані позичальниками за допомогою одноразового пароля ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочинів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, договори позики між позичальниками та позикодавцем не були б укладеними.»

Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність змісту оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства.

В ході розгляду справи позивач неодноразово просив призначити по справі експертизу електронного документу для з`ясування питання чи договір про надання фінансового кредиту №00747-07/2021 складено з дотриманням вимог, які дозволяють стверджувати що він є електронним документом і чи є на ньому електронний підпис ОСОБА_1 . Однак, до матеріалів справи не долучив жодного доказу в підтвердження позовних вимог, неналежності йому електронного підпису (W50653), не надав власного висновку експерта, витягу з свого особистого кабінету, електронної пошти та/або смс-повідомлення в підтвердження способу отримання кредитних коштів в сумі 7500 грн. Відсутні докази, що кредитні кошти були надані позивачу на інших умовах, ніж зазначено в договорі.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами ».

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. ( Висновок ВС викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів в даній справі та враховуючи, що кредитний договір підписаний сторонами в електронній формі, електронним підписом одноразовим ідентифікатором, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі, при цьому положення вказаного договору повністю відповідають вимогам законодавства, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі Закону України «Про захист прав споживача», судовий збір необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм Груп», третя особа : ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживача відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.04.2024 року

Суддя О. Я. Ярмола