Справа №359/7307/22 Головуючий в суді І інстанції Чирка С. С.
Провадження № 22-ц/824/6915/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 335 851,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20 травня 2021 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики №K200521-1, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 154 560,20 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення договору, тобто до 20 серпня 2021 року.

Вказував, що він договірні зобов`язання виконав належним чином та передав відповідачу суму коштів у розмірі 154 560,20 грн. Проте, відповідач порушив умови Договору щодо повернення позики у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 335 851,28 грн., що складається із залишку по сумі основного боргу в розмірі 208 000,00 грн. та нарахованої неустойки в розмірі 127 851, 28 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 203 500 грн., неустойки за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 127 851грн. 20 коп., а всього 331 351 грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 3 313,51 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішення в частині задоволених вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, зменшивши суму стягнення до 84 943,18 грн.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що повернення боргу має здійснюватися виключно у валюті або в гривні з прив`язкою до курсу валюти за даними АТ «ПриватБанк» на день повернення позики.

Вказує, що відповідно до договору позики від 20.05.2021 р., вона отримала від позивача 154 560,20 грн., тобто валюта позики була гривня, незважаючи на зазначення еквіваленту цієї суми у розмірі 5 600 доларам США, за встановленим сторонами обмінним курсом (1,00 долар дорівнює 27,60 грн).

Вказує також, що вимога щодо стягнення неустойки не може бути задоволена в повному обсязі, оскільки позивачем не враховано суму повернення коштів, сплачену відповідачем через Приват24, у розмірі 53 267,02 грн., а тому вважає, що сума неустойки перевищує загальну суму боргу більш ніж вдвічі, що є недопустимим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 9 договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні до долар США, поверненню підлягає сума в гривневому еквіваленті 5 600 доларів США, за комерційним курсом продажу долару США, на день здійснення платежу, а станом на дату звернення до суду з позовом ціна продажу 1 долару США становила 40,70 грн., таким чином, заборгованість за договором позики становить 203 500 грн. (5000 дол.США * 40,70), а сума неустойки за прострочення виконання зобов`язання, з урахуванням позовних вимог, - 127 851 грн. 20 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір позики №К200521-1 (а.с.3), відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 154 560,00 грн., що за курсом продажів доларів США а АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27,60 грн.) на день укладання цього Договору еквівалентно 5600 доларів США, в свою чергу Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строк та в порядку передбаченому цим договором буде 5600 доларів США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладання даного договору, тобто до 20.08.2021 року включно.

За домовленістю сторін повернення позики відповідачем буде відбуватись наступним чином: до 20.06.2021 в сумі 1 380,00 грн. що еквівалентно 50 доларів США, до 20.07.2021 в сумі 7 590,00 грн. що еквівалентно 275 доларів США, до 20.08.2021 в сумі 145 590,00 грн. що еквівалентно 5275 доларів США.

Відповідно до п.9 Договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1цього договору позика підлягає поверненню таким чином , щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Пунктом 11 Договору позики №К200521-1 сторони погодили, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

З розписки від 20 травня 2021 року (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 від імені якого діяв ОСОБА_3 суму у розмірі 154 560,20 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США 27,60 грн.) на день укладання цього договору еквівалентно 5600 доларів США, згідно договору позики №К200521-1 які зобов`язалася повернути в строк до 20 серпня 2021 року включно.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 за договором позики №К200521-1 сплатила позивачу суму в розмірі 16 350 грн., що еквівалентно 600 доларів США.

Крім цього, судом встановлено, що станом на 07.10.2022 (день звернення до суду) ціна продажу 1 долару США становила 40,70 грн.

Таким чином, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 526, 527, 530, 549, 550, 1049 ЦК України, та встановивши, що пунктом 9 договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні до долар США, поверненню підлягає сума в гривневому еквіваленті, який відповідає 5600 доларів США, за комерційним курсом продажу долару США на день здійснення платежу, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 203 500 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США, з урахуванням погашеної відповідачем частини заборгованості в розмірі 16 350 грн., що еквівалентно 600 доларів США, та неустойки за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 127 851 грн. 20 коп.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення доводів відповідача про сплату в рахунок погашення заборгованості суми у розмірі 59 510, 76 грн., оскільки з виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), на який посилається представник відповідача, не можливо встановити на який саме рахунок ОСОБА_1 переводила кошти, хто був отримувачем вказаних платежів та їх призначення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують та зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта про необхідність зменшення суми неустойки, оцінюються колегією суддів критично, позаяк положення частини третьої статті 551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, натомість відповідачем не доведено, що розмір неустойки вдвічі перевищує суму простроченого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до вимог ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий: Судді: