Справа № 364/9/24
Провадження № 2/364/73/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2024 , Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши у спрощеному позовну провадженні без виклику сторін, в приміщенні суду, в селищі Володарка, цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , № тел.: НОМЕР_2 )

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФАНЖИ» (, місцезнаходження: вул. Квітнева, 53, с. Рачки, Білоцерківського району, Київської області, № тел. НОМЕР_3 )

про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

УСТАНОВИВ:

05.01.2024 надійшла вказана позовна заява. Ознайомившись з матеріалами справи, суддя встановила, що така позовна заява підлягає залишенню без руху, про що 09.01.2024 постановила відповідну ухвалу, якою надала позивачу час на усунення встановлених недоліків позовної заяви.

31.01.2024 на усунення недоліків позивач надав заяву про зменшення позовних вимог та позовну заяву в новій редакції.

В позовній заяві позивач зазначає, що він, ОСОБА_1 з 05.07.2019 по 27.06.2023 перебував у трудових відносинах з ТОВ « ЕКО ФАНЖИ» на посаді «слюсар-ремонтник». За час його перебування у трудових відносинах ТОВ «ЕКО ФАНЖИ» йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі - 21026,60 гривень. Він звернувся до підприємства з вимогою про виплату заробітної плати, але відповіді не отримав. Оскільки відповідач не вчинив жодних дій спрямованих на виплату нарахованих коштів він вимушений звернутися до суду.

Позивач, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та ст. ст. 83, 47, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 4, 259, 263, 265 ЦПК України, просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФАНЖИ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 21026,60 гривень.

Ухвалою від 05.02.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 05.03.2024, однак розгляд справи не відбувся та був відкладений на 05.04.2024.

Позивач та відповідач належним чином повідомлені про відкриття провадження та про розгляд справи судом у спрощеному провадженні без їх виклику .

Суд вважає, що відповідач про відкриття провадження та про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. ТОВ «ЕКО ФАНЖИ» повідомлялося судом про розгляд цього провадження шляхом направлення на адресу місцезнаходження рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, проте поштова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження та судові повідомлення про час і місце розгляду справи в електронному кабінеті, про що до матеріалів справи долучено відповідні довідки ( а.с. 47, 48, 53). Одночасно судом було вжито всіх відповідних заходів для повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України ( а.с. 49).

Відповідач своїм правом не скористався та відзив на позов не подав.

Сторонам роз`яснено їх права передбачені ст. 278 ЦПК України, щодо порядку та строків подання відзиву, заперечень тощо.

Станом на час розгляду справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін до суду не надходило.

З огляду на зазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проходив за відсутності учасників справи.

Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивача викладену у позові, за відсутності відзиву, оскільки відповідач своїм правом про заперечення проти позову не скористався, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач, починаючи з 05.07.2019 перебував з відповідачем ТОВ «Еко Фанжи» у трудових відносинах на посаді «слюсар-ремонтник» ( Наказ № 22 від 04.07.2019).

Припинено трудові відносини між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Еко Фанжи» з 27.06.2023 відповідно до положень ч. 1ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Зазначені обставини не потребують доказування відповідно до положень частини 4 статті 82 ЦПК України, оскільки вони встановленні рішенням Володарського районного суду Київської від 24.10.2023 ( справа № 364/618/23), яке набрало законної сили 24.11.2023 ( а.с.10-13).

На момент припинення трудових відносин позивач мав право на виплату та отримання заробітної плати у розмірі 21026,60 гривень. Факт такого нарахування стверджено відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 05.01.2024 ( а.с.14).

Позивач звертався до позивача з заявою про здійснення розрахунку при звільнення 01.12.2023, однак зазначена сума заборгованості позивачу не була виплачена ( а.с.20, 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 Кодексу законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці».

Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Заборгованість із заробітної плати становить - 21026,60 гривень, яка підтверджена розрахунками позивача, підлягає беззаперечному стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України - законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст. 21, 43, 46 Конституції України, ст. 94, 115 КЗпП України, ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Тобто, статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Суд, також, наголошує, що ч. 1 ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.

Отже, положення ч. 1 ст. 617 ЦК України не можуть бути підставою для звільнення ТОВ «Еко Фанжи» від обов`язку виплатити позивачу невиплачену заробітну плату.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №905/857/19.

Таким чином, оскільки відповідач в порушення вимог закону при звільнені позивача не виплатив усі належні йому суми, суд доходить висновку, що позов про стягнення заробітної плати є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача нараховані, але не виплачені суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 21026,60 гривень.

Крім того відповідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору, який складає в даному випадку - 1211,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 116, 233 КЗпП України, ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФАНЖИ» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, - задовольнити .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « ЕКО ФАНЖИ » (, місцезнаходження: вул. Квітнева, 53, с. Рачки, Білоцерківського району, Київської області ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість із заробітної плати у розмірі - 21026 (двадцять одна тисяча двадцять шість) гривень, 60 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « ЕКО ФАНЖИ» (, місцезнаходження: вул. Квітнева, 53, с. Рачки, Білоцерківського району, Київської області) судові витрати у виді судового збору у розмірі - 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять), 20 гривень на користь держави : отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106 ; код отримувача (код за ЄДРПОУ):37993783; банк отримувача (МФО): Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г. Л. Моргун