Номер провадження: 22-ц/813/2318/24
Справа № 947/4441/23
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/4441/23

Провадження номер: 22-ц/813/2318/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, за апеляційною скаргою адвоката Іванової Ганни Степанівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Гниличенко М.В. о 11 годині 13 хвилині 28 липня 2023 року, повний текст рішення 01 серпня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь: 1) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі - 28 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) додаткові прогнозовані витрати на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі - 6 800,00 грн. щомісячно. Також позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 судові витрати за попереднім розрахунком на правничу допомогу, що складають - 30 000,00 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує вищевказані позовні вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2021 року розірвано. Від спільного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дитина, в силу свого стану здоров`я та розвитку, потребує додаткових витрат. У даному випадку особливими обставинами, якими обумовлена необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, є те, що у дитини діагностували ідіопатичний S-подібний сколіоз. Відповідно до Консультаційного висновку дитячого хірурга ортопеда-травматолога від 18.01.2023 року дитині рекомендовано ЛФК, масаж, плавання. Середня вартість відвідання одного заняття з тренером коштує від - 600 грн., середня вартість місячного абонементу 5 000 грн., вартість на рік 60 000 грн.. Таким чином, додаткові прогнозовані витрати на лікування дитини становлять - 74 800 грн. на рік, що становить - 6 200 грн. на місяць.

Дитина проживає з матір`ю, відповідач добровільно дитину не забезпечує, тому у зв`язку з вказаним позивачка змушена була звернутись до суду з вказаним позовом (Т. 1, а. с. 1 - 15).

Позиція сторін по справі в суді першої інстанції

21.03.2023 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 , в якому він просить позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути аліменти в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зобов`язати ОСОБА_2 брати участь у додаткових витратах, обумовлених особливими обставинами протягом строку до досягнення повноліття, сплачувати частини документально підтверджених витрат (Т. 1, а. с. 104 114).

Відповідач посилається на те, що позовна заява є необґрунтованою та не відповідає дійсним обставинам справи. Вважає, що розрахунки суми аліментів знаходяться поза межами здорового глузду.

13.04.2023 року до суду першої інстанції надійшла відповідь на відзив від адвоката Іванової Г.С., діючої від імені ОСОБА_1 , в якій представник позивачки просить позов задовольнити у повному обсязі та не враховувати доводи відзиву ОСОБА_2 .. Вказує на те, що посилання відповідача відносно того, що він намагався у добровільному порядку надати грошові кошти не відповідає дійсності, адже останнім фактично гроші ніколи на надавалися, у зв`язку із чим позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом (Т. 1, а. с. 188 196).

Сторонами по справі неодноразово подавалися письмові пояснення, доводи яких співпадали із доводами, викладеними у позовній заяві, відзиві на неї та відповіді на відзив.

Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2023 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду - 07.02.2023 року та до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі - 1073,60 грн..

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (Т. 2, а. с. 104 111).

Рішення суду мотивовано тим, що обидва батьки мають матеріальну спроможність утримувати дитину, надавати її належне виховання та створювати умови для її фізичного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку. Розмір витрат на дитину щодо харчування, навчання, придбання одягу, лікування, фактично не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами. Вимога про стягнення аліментів у розмірі - 28 000,00 грн. підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі - 4000 грн. щомісячно з подальшою індексацією з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 07.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті позовних вимог про стягнення аліментів, додаткових витрат в сумі 6 800 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі - 30 000 грн. суд відмовив за недоведеністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Іванова Г.С., діюча від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (Т. 2, а. с. 116 - 124).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача тяжке матеріальне становище, відсутність прибутків від господарської діяльності через військовий стан, утримання дружини, малолітньої доньки та матері пенсіонерки, оскільки це не підтверджено жодними доказами. Судом першої інстанції було витребувано лише інформацію про наявність відкритих чи закритих банківських рахунків на ім`я відповідача, а не інформацію про рух коштів.

Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

02.10.2023 року від адвоката Тесленка В.Г., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшло клопотання/заява, яка по своїй природі є відзивом на апеляційну скаргу, в якій представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін (Т. 2, а. с. 142 146).

Представник відповідача посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Іванової Г.С., діючої від імені ОСОБА_1 .. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (Т. 2, а. с. 132 - 132 зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

З довідки про доставку електронного листа «01 (Р) Відкриття» від 07.09.2023 року вбачається, що документ доставлено в електронному вигляді на електронну адресу адвоката Іванової Г.С., діючої від імені ОСОБА_1 (Т. 2, а. с. 134 - 134 зворотна сторона).

Копію апеляційної скарги та копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримав адвокат Тесленко В.Г., діючий від імені ОСОБА_2 , що вбачається із відповідної розписки (Т. 2, а. с. 137).

15.11.2023 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява від адвоката Іванової Г.С., діючої від імені ОСОБА_1 , про проведення розгляду справи з викликом сторін (Т. 2, а. с. 152 153).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.11.2023 року підготовку цивільної справи до судового розгляду в апеляційній інстанції закінчено, призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду з викликом учасників справи (Т. 2, а. с. 154 - 154 зворотна сторона).

У судове засідання з`явилися усі учасники справи.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Іванової Ганни Степанівни, діючої від імені ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.09.2007 року, що вбачається із свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис № 880.

Від спільного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 22 грудня 2009 року, Серії НОМЕР_1 (Т. 1, а. с. 23).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2021 року (справа № 947/14112/21) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, визначено місце проживання неповнолітнього сина разом з матір`ю (Т. 1, а. с. 21 22).

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів, проте не погоджується в частині визначення розміру аліментів, стягнутих на утримання дитини. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів дійшов неправильних висновків у вказаній частині.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі, та відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч. 1 даної статті.

Положеннями ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

На вимоги щодо стягнення аліментів у судовому порядку не поширюється позовна давність. Позов може бути пред`явлено у будь-який час, поки існує право на аліменти. Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Якщо один із батьків (або батьки) не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини, до нього може бути пред`явлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини. У цьому випадку, заінтересована особа, яка має право на одержання аліментів на дитину, вправі вимагати їх виплати у судовому порядку незалежно від строку, що минув з моменту виникнення у неї цього права, а також незалежно від причин, у зв`язку з якими вона раніше не зверталася до суду з позовом. Аліменти звичайно присуджуються на майбутнє. Водночас, як виняток із загального правила, відповідно до частини 1 даної статті, стягнення аліментів відбувається не з моменту (дня) набрання чинності рішенням суду, а з моменту (дня) пред`явлення позову. Причому дане правило діє незалежно від того, наскільки багато часу пройшло від того як було пред`явлено позов до його задоволення судом.

Встановлюючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, у відповідності до ст. ст. 7, 141 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Щодо тверджень апелянта про те, що рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів у визначеному судом розмірі не відповідає вимогам законодавства, апеляційний суд зазначає наступне.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з конкретних обставини, які мають значення для справи, які підтверджується належними доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 був одним із засновників (учасників) підприємства «Грін Карго Шиппінг» з 2012 року, працює на посаді директора підприємства, проте на теперішній час підприємство не працює у зв`язку з його збитковістю, останнє нарахування заробітної плати відповідачу було здійснено у лютому 2022 року, що підтверджується відповідними довідками підприємства (Т. 1, а. с. 123 124).

ОСОБА_2 отримав дохід від продажу корпоративних прав ПП «Теслер Україна» - 50 000 грн. та ПП «Бласко» - 500 грн., відповідно договору купівлі-продажу від 22.07.2022 року, що підтверджено відповідними доказами (Т. 1, а. с. 125).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2021 року (справа № 947/14117/21) було затверджена мирова угода та здійснено поділ майна, яке було об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Визнано за ОСОБА_2 право власності на: - земельну ділянку, загальною площею - 0,0600 га, та об`єкт незавершеного будівництва, загальною площею - 490,1 кв. м., розташованих за адресою - АДРЕСА_1 ; - нежитлове приміщення, площею - 11,6 кв. м., за адресою - АДРЕСА_2 ; - два автомобіля, марки «Ford», 2018 та 2017 року випуску; - корпоративні права ПП «Грін Карго Шиппінг», ПП «Теслер Україна». Визнано за позивачкою ОСОБА_1 право власності: - на житловий будинок, загальною площею - 257,6 кв. м., та земельну ділянку, площею - 0,0718 га, що розташовані за адресою - АДРЕСА_3 ; - нежитлове приміщення, площею - 16,7 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_4 ; - автомобіль марки «Mersedes-Benz», 2008 року випуску; - грошові кошти (Т. 1, а. с. 135).

На виконання ухвали суду ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було сплачено грошову суму в загальному розмірі - 45 000 доларів США, що вбачається із копії розписок про отримання грошей (Т. 1, а. с. 140 - 141).

Згідно інформації банків, яка є в матеріалах справи, у відповідача ОСОБА_2 більшість банківських рахунків, відкритих на його ім`я, було закрито до лютого 2023 року, проте існують грошові кошти на рахунках АТ «Приватбанк» в розмірі - 55 000 грн., - 840 доларів США, та в АТ «Універсал банк» в розмірі - 38 000 грн..

З 08.04.2022 року ОСОБА_2 знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , актовий запис № 538 від 08.04.2022 року. Від даного шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 01.02.2023 року № 5 ОСОБА_2 має хвороби, відповідно до змісту військового квитку серії НОМЕР_2 , внаслідок чого визнаний непридатним до військової служби.

При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом було враховано, що ОСОБА_2 є працездатним, має дохід, у зв`язку із чим може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до інформації, наданої банківськими установами на виконання ухвали апеляційного суду, по банківським рахункам відповідача здійснюється рух коштів у значних сумах.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнутих аліментів. Вважає, що враховуючи інтереси сторін, неповнолітньої дитини та керуючись принципами розумності і справедливості (співмірності), необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі - 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн., але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду 07.02.2023 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових прогнозованих витрат на дитину, оскільки з наявних у справі доказів не вбачається, що дитина потребує додаткових витрат на лікування, рекомендації консультативного висновку дитячого хірурга ортопеда-травматолога Медичний дім «Odrex» від 18.01.2023 року є неналежним доказом для підтвердження додаткових витрат, оскільки в консультативному висновку зазначено лише оцінка фізичного стану дитини та загальні рекомендації щодо їх усунення, що можуть стосуватися будь-якої дитини у неповнолітньому віці, без детального обстеження дитини, суд не має можливості встановити наявність конкретного діагнозу, пов`язаного з тяжкою хронічною хворобою, діагноз якої мав би бути підтверджений висновком ВКК, виписками із історії хвороби дитини, витратами на спеціальний медичний догляд, довідками медичного закладу про вартість медичних послуг, скріплених печатками.

Що стосується доводу апеляційної скарги про стягнення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такі витрати у розмірі - 30 000 грн. є недоведеними. Суду не надано належних документів на підтвердження робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках даної справи, їх вартість та специфікації витраченого часу адвоката, акту-прийому передачі, тощо. Крім того, стороною позивачки не було дотримано вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо подання доказів розміру витрат на правничу допомогу до закінчення судового засідання у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення справи сторона зробила про це відповідну заяву.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Іванової Ганни Степанівни, діючої від імені ОСОБА_1 , є доведеними частково, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Враховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру аліментів на утримання дитини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні у вказаній частині, з викладенням абзацу другого резолютивної частини рішення у новій редакції.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Іванової Ганни Степанівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2023 року змінити. Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_5 ) аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі - 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду - 07.02.2023 року та до досягнення ним повноліття, тобто до - 25.11.2027 року, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 04 квітня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе