ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2464/24 Справа № 204/8744/23 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі: Усик А.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Універсал банк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року АТ «Універсал банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що банк із ОСОБА_1 , в рамках нового проекту банку monobank, уклали договір кредиту шляхом підписання 06.07.2020 року Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, де спеціальним платіжним засобом є чорна платіжна картка monobank. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету - заяву відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 30 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. АТ Універсал банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, кредитні кошти відповідач отримала, витратила та не повертає, у зв`язку з чим станом на 14.01.2023 року утворилася заборгованість у сумі 47 288,71 грн як загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, які позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року позовну заяву АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 06.07.2020 року у розмірі 30 000 грн заборгованість за тілом кредиту, що утворилась станом на 06.07.2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 1702 грн 73 коп. на відшкодування судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Також не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, вважає розрахунок заборгованості неналежним доказом, зазначає про відсутність підтвердження про встановлення їй певного кредитного ліміту, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.07.2020 року АТ «Універсал Банк» укладено договір про надання банківських послуг із ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви до договору банківських послуг в застосунку «monobank». В зазначеній заяві відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Підтвердила, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови (а.с.9).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за Договором про надання банківських послуг Monobank від 06.07.2020 року станом на 14.01.2023 року у сумі 47 288,71 грн, у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 47 288,71 грн. (а.с.6-8).

Із довідки банку про наявність рахунку від 31.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 банком було видано «Чорну картку» з відповідним номером, яка є активна та діє до 07/24 (а.с.68).

Банк зазначив суду, що свої зобов`язання виконав, надавши ОСОБА_1 доступ до коштів на її картковому рахунку у розмірі 30 000 грн.

Із довідки банку про розмір встановленого кредитного ліміту від 31 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 через мобільний застосунок за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 06.07.2020 року за картою станом на 31.08.2023 року було встановлено наступні розміри кредитного ліміту: 06.07.2020 року о 16 год. 29 хв. встановлено кредитний ліміт у розмірі 10000 грн.; 06.08.2021 року о 09 год. 01 хв. встановлено розмір кредитного ліміту 30000 грн.; 16.02.2022 року об 11 год. 49 хв. встановлено кредитний ліміт 22500 грн. (а.с.69).

Крім того, долучена до позову виписка з карткового рахунку відповідача (а.с.60-67) вказує, що відповідач активно користувалась грошовими коштами та використовувала для власних потреб в межах розміру встановленого на карту ліміту (здійснювала розрахунки через термінали, поповнювала готівкою свою картку, здійснювала переказ коштів на інші картки), а отже, прийняла запропоновані банком умови щодо розміру кредитного ліміту.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що Банк уклав з ОСОБА_1 кредитний договір та надав їй у тимчасове користування грошові кошти у сумі 30 000 грн на умовах їх повернення, а позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратила, після чого їх кредитору не повертає, внаслідок цього, право банка на повернення його власності - кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що Анкета-заява позичальника не містить умов та порядку нарахування відсотків, пені та штрафів у випадку порушення строку виконання основного зобов`язання, а тому, оскільки не доведено факт погодження сторонами розміру базової відсоткової ставки, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 47 288,71 грн, тобто вже з урахуванням відсотків, які були зараховані відповідачці за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи викладене, оскільки в суму тіла кредиту 47 288,71 грн, яку просив стягнути позивач, входять і відсотки, які були нараховані відповідачу, що підтверджується випискою руху коштів, про стягнення яких позивач не просив, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за частиною тіла кредиту, які фактично є відсотками.

Доводи АТ Універсал Банк в скарзі про те, що між сторонами було укладено кредитний договір, шляхом приєднання Позичальника до запропонованого кредитного договору, а Довідка про умови кредитування свідчить про те, що між сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, - колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не впливають на законність рішення, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розрахунок заборгованості, не є належним та достовірним доказом того факту, що вона дійсно отримала позику, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції встановив факт отримання та користування відповідачкою коштами банку на підставі укладеної анкети-заяви, а також виписки з банківського рахунку, а не лише на підставі розрахунку заборгованості.

Так, виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012р. № 578/5.

Факт користування відповідачкою кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано нею належними доказами.

Отже, доказом фактів встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, користування відповідачем кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020 справа №456/3643/17 провадження № 61-9882 св20.

Крім того, у суді першої інстанції, ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечувала проти часткового задоволення позову, визнала позовні вимоги на суму 24472,71 грн, обґрунтувавши суму тим, що така сума заборгованості значиться у її мобільному додатку банку.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на відсутність підтвердження про встановлення їй певного кредитного ліміту, є необґрунтованим, оскільки із довідки банку про розмір встановленого кредитного ліміту від 31 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 через мобільний застосунок за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 06.07.2020 року за картою станом на 31.08.2023 року було встановлено наступні розміри кредитного ліміту: 06.07.2020 року о 16 год. 29 хв. встановлено кредитний ліміт у розмірі 10000 грн.; 06.08.2021 року о 09 год. 01 хв. встановлено розмір кредитного ліміту 30000 грн.; 16.02.2022 року об 11 год. 49 хв. встановлено кредитний ліміт 22500 грн. Будь-яких інших даних щодо спростування відомостей, наданих банком, щодо кредитного ліміту, відповідачкою суду не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову та відмову у задоволенні решти позовних вимог банку.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Універсал банк» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко