"05" квітня 2024 р. Справа № 363/3965/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі, головуючої судді Дьоміної О.П., при секретарі Ходасевич Д.К., заявника ОСОБА_1 , представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - адвоката Мусійченка Д.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання повороту виконання судових рішень у цивільній справі за №363/3965/15-ц, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває заява ОСОБА_1 про відстрочення виконання повороту виконання судових рішень у цивільній справі за №363/3965/15-ц.

Так, 03.04.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою у якій просив відстрочити на один рік поворот виконання судових рішень у справі за №363/3965/15-ц (рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 року, постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року, постанови Верховного суду від 23.02.2022 року).

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.04.2024 року вказану заяву прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 05.04.2024 року о 09 год. 00 хв.

05.04.2024 року на адресу суду надійшла заява представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Мусійченка Д.Л. про відвід судді Дьоміної О.П. Ухвалою суду від 05.04.2024 року у задоволенні заяви представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Мусійченка Д.Л. про відвід судді було відмовлено.

Так, ОСОБА_1 в заяві про відстрочення виконання повороту виконання за судовими рішеннями посилався на те, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.03.2024 року частково задоволена заява АТ КБ «ПРИВАТБАНКУ» про поворот виконання судових рішень у справі за №363/3965/15ц. Вказаною ухвалою, одночасно, відмовлено у задоволенні заяви про відстрочку виконання, оскільки посилання на можливі у майбутньому компромісні домовленості з банком не є підставою для цього. У вказаній заяві заявник насамперед, акцентовано посилається на виявлене у нього тяжке захворювання. Так, з середини березня 2024 року у зв`язку із поганим самопочуттям заявник почав здійснювати медичне обстеження у КНП «Вишгородська центральна районна лікарня Вишгородської міської ради», за результатами якого отримав направлення до лікаря онколога КОР «Київський обласний онкологічний диспансер». 27 березня у онкологічному диспансері з проведення цитологічних досліджень заявнику було діагностовано онкологічне захворювання базаліома шкіри (рак шкіри), а 1 квітня 2024 року він був прооперований. Заявник зазначає, що виявлене онкологічне захворювання стало для нього сильним психологічним шоком та розуміючи суть і тяжкість захворювання він налаштовується на тривалі дороговартісні лікування і реабілітацію та всі його думки зайняті тільки цим. ОСОБА_1 вказує, що не відмовляється від присудженого повороту виконання тим більше, з загальної суми повороту у розмірі 24 489 364,40 грн. він зміг добровільного погасити через взаємозалік 11 974 411,45 грн., але з урахуванням тяжкої хвороби, яка спіткала його і стала несподіваною, виконувати зобов`язання буде вкрай тяжко і неможливо. Заявник працює адвокатом, але з очевидністю, продуктивно працювати певний значний період не матиме змоги, оскільки потребує фізичного та психологічного відновлення. Між тим, джерелом його доходів є пенсія та заробіток від професійної діяльності, що залежить від фізичного і психологічного самопочуття, які на сьогодні не найкращі. Тим більше, лікування і реабілітація потребуватимуть значних витрати, але заявник налаштовується на одужання, а одужавши, матиме змогу заробляти і виконувати обов`язки, а тому просить надати йому таку можливість через відстрочку виконання на 1 рік. Крім того, у контексті п. 3 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, заявник посилається на надзвичайну форсмажорну подію війну, спровоковану військовим нападом рф на Україну, що утруднює і робить неможливим виконання зобов`язань перед АТ КБ «ПРИВАТБАНКУ», від яких він не відмовляється.

04.04.2024 року до суду від заявника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення до заяви про відстрочення виконання повороту виконання за судовими рішеннями, в яких він зазначив, що для погашення зобов`язань йому потрібні тільки час та здоров`я, однак онкологічна хвороба, ще й на фоні війни ускладнила для нього ситуацію, а відстрочка надасть можливість фізично та психологічно відновитися для спроможності виконання зобов`язань.

Також, 04.04.2024 року (зареєстровано судом 05.04.2024 року), через систему «Електронний суд» до суду від представника АК КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Мусійченка Д.Л. надійшли заперечення на клопотання (заяву), в яких останній просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання повороту виконання судових рішень, оскільки процесуальним законодавство не передбачена можливість відстрочення, розстрочення виконання повороту виконання. Що стосується посилання заявника ОСОБА_1 , як на одну з підстав для відстрочення виконання повороту виконання, на наявність в нього тяжкого захворювання, а саме «Базаліоми шкіри спини стадія 1 (Т1, Nо, Мо) та проведення лікування шляхом всічення пухлини спини, то адвокат не погоджується з твердженням ОСОБА_1 про наявність в нього саме тяжкого захворювання, яке унеможливлює виконання рішення суду тому, що в посібнику для студентів 5-х-6-х курсів медичних факультетів вищих навчальних закладів та лікарів інтернів під редакцією професора та доктора медичних наук ОСОБА_2 , кандидата медичних наук ОСОБА_3 , доцента кафедри та кандидата медичних наук ОСОБА_4 , лікаря онколога ОСОБА_5 наводитися детальна розшифровка діагнозу «Базаліома шкіри спини стадія (Т1, Nо, Мо). Згідно міжнародної класифікації за системою ТNМ: стадія 1 рання стадія, Т1 пухлина до 2-х см. у найбільшому вимірі, Nо немає ознак ураження регіональних лімфатичних вузлів, Мо віддалені метастази не значаться. В розділі «Прогноз» вказаного Посібника зазначено, що за відсутності метастазів у реґіонарні лімфовузли 5-ти річна вживаність складає 75-80%, при чому за умови раннього виявлення майже 95% хворих цілком виліковуються і не мають рецидивів протягом 5-ти відсотків. В даному випадку, згідно наданих ОСОБА_1 медичних документів, в нього виявили захворювання на ранній стадії, ознак ураження регіональних лімфатичних вузлів немає, віддалені метастази не визначаються, лікування вже проведено. Таким чином, враховуючи висновки зроблені в розділі «Прогноз» Посібника існує близько 95% того, що заявник цілком вилікується і не матиме рецидивів протягом 5-ти років, а це в свою чергу свідчить про відсутність тяжкого захворювання, яке могло би мати причинно-наслідковий зв`язок із неможливістю виконання рішення суду. При цьому, будь-якої групи інвалідності із зазначенням протипоказань щодо хвороби заявник немає. Представник банку вважає, що за таких обставин задоволення заяви про відстрочення виконання рішення призведе до правомірного ухилення боржника від виконання рішення суду та порушення прав стягувача на своєчасність захисту своїх прав, що в свою чергу порушить баланс прав і законних інтересів стягувача і боржника. Щодо форс-мажору ОСОБА_6 зазначав про те, що однієї констатації наявності форс-мажорних обставин недостатньо для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, обов`язковим елементом, необхідним для цього є саме причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю виконання рішення. З приводу скрутного становища заявника, представник банку зазначав про недоведеність перебування заявника у скрутному матеріальному становищі, вказував що останнім не підтверджено реальність виконання рішення суду після спливу зазначеного в заяві строку. ОСОБА_1 є власником юридичної фірми та отримує прибуток від цієї діяльності, що не є несподіваним чи неможливим. Заявник повинен здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій і самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Крім того, скрутне фінансове становище чи невиконання своїх зобов`язань не можуть бути безумовними підставами для відстрочення виконання рішення. Більш того, заявник не надав суду жодного належного доказу на підтвердження перебування у скрутному матеріальному становищі. Разом з цим, службою безпеки банку підтверджено інформацію про право власності ОСОБА_1 та його доньки ОСОБА_7 на нерухоме майно, додатково проведено перевірку щодо пов`язаних із родиною заявника юридичних установ, складено їх перелік близько 20 та встановлено ступень зв`язку і перевірено майновий стан. З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін, оскільки довготривале невиконання ухвали суду порушуватиме право АТ КБ «ПРИВАТБАНКУ» на справедливий судовий розгляд, представник банку просить суд відмовити в задоволенні повторної заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання повороту виконання судових рішень.

Треті особи: ОСОБА_8 та Національний банк України, до суду не прибули, будучи належним чином повідомлені телефонограмою, електронною поштою, повідомленням через засоби зв`язку, оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України, що розміщене не пізніше 24 годин до дати судового засідання, про дату, час і місце проведення засідання, жодних заяв чи клопотань до суду не спрямували.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

А відтак, вирішуючи питання про можливість проведення судового засідання без участі третіх осіб, суд враховує встановлений ч. 2 ст. 435 ЦПК України десятиденний строк розгляду заяви, положення ст. 223 ЦПК України, та вважає можливим розглянути заяву за їх відсутності. Заявник ОСОБА_1 та представник банку ОСОБА_6 проти цього не заперечували.

В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини, викладені в заяві повністю підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник АК КБ «ПРИВАТБАНК» адвокат Мусійченко Д.Л. проти заяви категорично заперечував.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали заяви та додані матеріали, суд приходить до наступного:

Так, судом встановлено, що 23.09.2019 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за Договорами банківського вкладу (депозиту) за №177s756063 від 31.01.2005 року, №177s756064 від 31.01.2005 року, №177s756065 від 31.01.2005 року, №177s756066 від 31.01.2005 року, №177s756067 від 31.01.2005 року, №177s756068 від 31.01.2005 року, №177s756069 від 31.01.2005 року суму вкладів у розмірі 4 000 000 грн., проценти за користування грошовими коштами у період з 01.02.2005 по 31.07.2005 року у розмірі 396 712,32 грн., проценти за користування грошовими коштами у період з 01.08.2005 по 31.12.2016 року у розмірі 9 141 917,81 грн., три процента річних на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 1 457 697,58 грн., інфляційні витрати на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 13 981 181.40 грн., 3% пені від сум неповернутих вкладів (згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») в сумі 274 257,53 грн., а всього на суму 29 251 766,64 грн.

06.07.2020 року постановою Київського апеляційного суду, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами за договорами банківських вкладів (депозиту) від 31.01.2005 року за №№177s756063, 177s756064, 177s756065, 177s756066, 177s756067, 177s756068, 177s756069, 177s756070, 3% річних та інфляційних втрат відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, пені згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» змінено. Зменшено розмір процентів за користування грошовими коштами, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , за період з 01.02.2005 року по 31.12.2016 року з 9 538 630,13 грн. до 882 729,84 грн. Зменшено розмір 3% річних, які підлягають стягненню з ААТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за період з 31.08.2012 року по 31.12.2016 року з 1 457 697,58 грн. до 520 692,48 грн. Зменшено розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за період з 31.08.2012 року по 31.12.2016 року з 13 981 181,40 грн. до 4 489 907,28 грн. Збільшено розмір пені згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , з 274 257,53 грн. до 23 988 004,40 грн. У зв`язку з цим загальну суму стягнення збільшено з 29 251 766,64 грн. до 33 881 334,00 грн. В решті рішення залишено без змін.

03.08.2020 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амброським А.В. відкрито виконавче провадження ВП №62707214, про примусове виконання виконавчого листа №363/3965/15-ц виданого 30.07.2020 року Вишгородським районним судом Київської області, щодо стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 37 269 663,36 грн.

Згідно копії платіжного доручення №5711 від 06.08.2020 року, з рахунку АТ КБ «Приватбанк» за виконавчим листом Вишгородського районного суду Київської області від 30.07.2020 року №363/3965/15-ц, списано 37 269 663,36 грн.

25.08.2020 року ухвалою Київського апеляційного суду, виправлено описку в мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року. У 97 абзаці мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року у формулі проведення розрахунку відсотків за ставкою «на вимогу» добавити після визначення «1» математичний символ % та правильно читати (4 000 000 х 1% х 4178 : 365) замість (4 000 000 х 1 х 4178 : 365). Виправлено арифметичну помилку в мотивувальній та резолютивній частинах постанови. Викладено 97 та 98 абзаци мотивувальної частини постанови суду в наступній редакції: Нараховані відсотки за ставкою «На вимогу» за період з 25.07.2005 року по 31.12.2016 року складають 457 863,01 грн. (4 000 000 х 1% х 4178 : 365). За таких підстав, загальна сума процентів за користування грошовими коштами, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , за період з 01.02.2005 року по 31.12.2016 року складає 839 232,85 грн. (381 369,84 + 457 863,01). Викладено 3 абзац резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року суду в наступній редакції: Зменшено розмір процентів за користування грошовими коштами, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , за період з 01.02.2005 року по 31.12.2016 року з 9 538 630,13 грн. до 839 232,85 грн. Викладено 7 абзац резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року суду в наступній редакції: У зв`язку з цим загальну суму стягнення збільшено з 29 251 766,64 грн. до 33 837 837,00 грн. Тобто, загальний розмір стягнення зменшено на 43 497,00 грн.

23.02.2022 року постановою Верховного Суду, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано та в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Постанову Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року в частині зменшення розміру стягнених процентів за користування грошовими коштами та розміру загальної суми стягнення змінено, зменшено розмір стягнених процентів до 381 369,84 грн. та розмір загальної суми стягнення до 9 391 969,60 грн. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судового збору змінено, зменшено розмір судового збору до 6 090,00 грн. В іншій оскарженій частині постанову Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 15 397,96 грн. судових витрат на сплату судового збору. Повернуто АТ КБ «ПриватБанк» з Державного бюджету України 5 100,00 грн. судового збору сплаченого при поданні касаційної скарги. Поновлено виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року в нескасованій та незміненій частинах. З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року в скасованій та зміненій частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.03.2024 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про зустрічне забезпечення заяви про поворот виконання рішення. Частково задоволено заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про поворот виконання рішення суду. Допущено поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 року у цивільній справі за №363/3965/15 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи: ОСОБА_8 , Національний Банк України про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії, шляхом повернення стягнутих на підставі виконавчого листа за №363/3965/15, виданого 30.07.2020 року, грошових сум. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошову суму 12 514 952,94 грн., стягнутих на підставі виконавчого листа за №363/3965/15, виданого 30.07.2020 року, на підставі постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 року у цивільній справі за №363/3965/15 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи: ОСОБА_8 , Національний Банк України про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.09.2022 року продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Крім того, вказаною ухвалою суду від 20.03.2024 року відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відстрочення виконання повороту виконання за судовим рішенням, у зв`язку з тим, що наведені у заяві ОСОБА_1 обставини, а саме те, що можливо питання стягнення з нього заборгованості вирішиться в результаті компромісної домовленості між сторонами, не можуть вважатися винятковими та такими, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення суду.

Також із долучених до матеріалів заяви про відстрочення виконання повороту виконання за судовими рішеннями ОСОБА_1 додані: електронне направлення за №1462-3251-7199-7538 на консультацію онколога від 26.03.2024 року, видане лікарем ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_1 ; копія консультативного висновку за №2486, виданого КНП КОР «Київський обласний онкодиспансер» ОСОБА_1 , яким останньому встановлений діагноз базаліома шкіри спини, проведено операцію та рекомендовано проводити перев`язки за місцем проживання, а також повторний огляд через 10 днів. До матеріалів заяви заявником також долучено копію листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 в якому військову агресію російської федерації проти України засвідчено форс-мажорною обставиною (обставину непереборної сили).

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може зокрема відстрочити виконання рішення. Заява про відстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. При цьому підставою для встановлення відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. В ирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. В ідстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення виконання судового рішення, або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Таким чином, зі змісту ст. 435 ЦПК України вбачається, що відстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком. При цьому діючий закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлюється критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і в порядку, що передбачені чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення виконання рішення, необхідно враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. При цьому матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі за №796/43/2018 та від 19.06.2019 року у справі за №2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положень ст. 129-1 Конституції України - суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини - право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Крім того, п. 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року за №14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони зокрема і про відстрочку необхідно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі. У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для відстрочення виконання рішення суду.

Так, підставами для відстрочення виконання повороту виконання за судовим рішенням у справі за №363/3965/15, згідно поданої заяви, є виявлене у заявника ОСОБА_1 тяжке захворювання, що зумовило операційне втручання та понесло за собою витрати на лікування та реабілітацію, а також військова агресія рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання ОСОБА_1 на наявність в нього хвороби, що зумовило операційне втручання та подальше лікування, не можуть вважатися в даному випадку обставинами, які істотно ускладнюють виконання судових рішень або роблять їх неможливим. Щодо посилання заявника на військову агресію рф проти України, як на обставину непереборної сили, що в свою чергу унеможливлює виконання ним зобов`язань, суд оцінює теж критично, оскільки однієї констатації факту наявності форс-мажорних обставин недостатньо для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, а обов`язковим елементом, необхідним для звільнення боржника від відповідальності з цієї підстави, є причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю виконати зобов`язання. Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного стану діючим законодавством не передбачено.

Обставин, які є підставою для встановлення відстрочення виконання судового рішення, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, заявником під час розгляду його заяви не доведено.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання повороту виконання за судовими рішеннями у цивільній справі за №363/3965/15-ц.

На підставі викладено вище, керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 76, 81, 89, 435 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання повороту виконання за судовими рішеннями у цивільній справі за №363/3965/15-ц відмовити.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 05.04.2024 року.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя О.П. Дьоміна