Справа № 342/106/24
Провадження № 2/342/192/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Матієк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в цілому.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 17.10.1987 та довідками старостинського округу. Згідно довідки Серафинецького старостинського округу Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 13.11.2023, за вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. Відповідно до довідки Серафинецького старостинського округу Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 15.01.2024, станом на 15.04.1991 в господарстві по АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_4 дружина. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він мав у власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою. Інших правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок у позивача немає. Померлий ОСОБА_3 заповіту не вчиняв, спадкоємцем всього його майна за законом є дочка ОСОБА_1 , тобто позивач. Позивач, у порядку встановленому чинним законодавством, спадщину після смерті батька - ОСОБА_3 , прийняла. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшана Р.Р., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, згідно із постанови приватного нотаріуса, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що померлому ОСОБА_3 , не виділена частка житлового будинку.

25 січня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 22 лютого 2024 р. о 09.15 год. у приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (вул. Героїв Євромайдану, 7 м.Городенка Івано-Франківської області, зал судових засідань № 2); витребувати від приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Яшана Р.Р., належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду на розгляд судді Федів Л.М. передано матеріали справи за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 17.10.1987 та довідками старостинського округу. Відповідно до довідки Серафинецького старостинського округу Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 15.01.2024, станом на 15.04.1991 в господарстві по АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_4 дружина. На момент припинення колгоспного двору його членами були: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . Тобто право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/2 частці кожного. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 р. позивачу ОСОБА_2 належало право власності на частку майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратила право на частку в його майні. Таким чином, виходячи із аналізу норм Цивільного кодексу України, ОСОБА_2 має право на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 07 березня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку (справа №342/360/24) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування (справа № 342/106/24), присвоєно об`єднаній справі № 342/106/24.

Призначені підготовчі засідання відкладалися у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи та у зв`язку із об`єднанням первісного та зустрічного позовів.

21 березня 2024 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.15 год. 04.04.2024 в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2).

Учасники справи в судове засідання 04 квітня 2024 року не з`явилися.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 до суду подала заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити.

Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як слідує із копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17 жовтня 1987 року, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 209 від 14 жовтня 1987 року, в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 . Даний жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором та записаний в реєстрову книгу за реєстровим №31 від 17.10.1987.

Головою колгоспного двору в АДРЕСА_2 ) був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що доводиться довідкою № 17-338 від 13 листопада 2023 року, виданою Серафинецьким старостинським округом Городенківської міської ради.

Згідно архівних даних ОКП «КМБТІ» станом на 31.12.2012 нерухоме майно, яке знаходиться в АДРЕСА_3 ), 52 належить голові колгоспного двору ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.10.1987 р., на підставі рішення цього ж виконкому № 209 від 14.10.1987 р., реєстровий № 31, що доводиться Інформацією про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно згідно архівних даних Вих. № 79200 від 31.01.2024, наданою ОКП «КМБТІ».

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 370618608 від 20.03.2024 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Біля будинку в АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка загальною площею 0,52 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,27 га, що доводиться довідкою № 17-341 від 13 листопада 2023 року, виданою Серафинецьким старостинським округом Городенківської міської ради.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1970 р., господарські будівлі та споруди - в 1970, 1982 та 1990 роках.

Згідно Звіту про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, складеного ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 02 від 02.01.2024, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 03.01.2024 становить - 161480 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, були співвласниками у рівних частках у праві спільної власності на майно колгоспного двору.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Згідно ксерокопії господарської книги Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області на 1986-1990 роки в домогосподарстві (особовий рахунок НОМЕР_1 ), суспільна група якого «колгосп.» були зареєстровані: ОСОБА_3 , 1939 р.н. голова, місце роботи і посада колгосп «Ленінським шляхом», тракторист, ОСОБА_4 , 1943 р.н., дружина, ОСОБА_6 , 1969 р.н., дочка, вибула на навчання 01.09.1986 р.

Згідно ксерокопії господарської книги Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області на 1991-1995 роки в домогосподарстві (особовий рахунок НОМЕР_2 ), суспільна група якого «колгосп.» були зареєстровані: ОСОБА_3 , 1939 р.н. голова, місце роботи і посада колгосп «Золотий колос», тракторист, ОСОБА_4 , 1943 р.н., дружина, 01.03.1993 прибули із ОСОБА_7 , 1969 р.н., дочка, ОСОБА_8 , 1991 р.н., внука, ОСОБА_9 , 1992 р.н., внука, ОСОБА_10 , 1970 р.н., зять.

Станом на 15.04.1991 року в будинку в АДРЕСА_2 , колгоспний двір) були зареєстровані та проживали: голова господарства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що доводиться довідкою № 17-18 від 15 січня 2024 року, виданою Серафинецьким старостинським округом Городенківської міської ради.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 26 жовтня 1995 року зроблено запис за № 95, прізвища після розірвання шлюбу: громадянина ОСОБА_11 , громадянки ОСОБА_12 , що доводиться копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 , виданого 26.10.1995.

Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 на праві спільної власності належав по 1/2 частці колишнім членам колгоспного двору ОСОБА_3 та ОСОБА_13 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 81 років у с.Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області, про що 27 січня 2021 року складено відповідний актовий запис № 69, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 27.01.2021 Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

На момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинку в АДРЕСА_1 , разом із ним були зареєстровані та проживали: донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онука ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що доводиться копією довідки № 17-17 від 15 січня 2024 року, виданою Серафинецьким старостинським округом Городенківської міської ради.

Про те, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стверджується копіями: свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 22.06.1969, свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_6 від 27.04.1991.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після його смерті, є його дочка ОСОБА_1 (позивач).

До складу спадщини ОСОБА_3 входить 1/2 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору.

На виконання ухвали суду, приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Яшан Р.Р., надав суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 188/2023 (номер у Спадковому реєстрі № 71732611), заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. від 19.01.2024 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що документи, які підтверджують право власності на житловий будинок видані на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 , як голові колгоспного двору, що позбавляє можливості нотаріуса визначити його частку в житловому будинку та відповідно видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок,

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 належав до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 та ОСОБА_15 . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку по 1/2 частці кожному. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_1 .

Через реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору, позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Судом встановлено, що частка у майні колишнього колгоспного двору належить ОСОБА_2 , у силу закону. Неоформлення права власності документально не позбавляє її права на належну їй частку у майні колгоспного двору.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що:

- позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , щоуспадковано нею після смерті батька ОСОБА_3 . В іншій частині позовуОСОБА_1 відмовити;

- зустрічний позовОСОБА_2 підлягає до задоволення, а саме за відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав до колгоспного двору, членом якого вона була.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 право власності на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовуОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позовОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 право власності на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Зареєстроване місце проживання позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

Зареєстроване місце проживання відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 .

Судове рішення складено 04 квітня 2024 року.

Суддя: Федів Л. М.