ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 643/11683/23

провадження № 22ц/818/1455/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О. В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк», представник позивача Лаврів В. П.,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року в складі судді Сугачової О.О.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № на отримання кредиту на умовах, передбачених у паспорті кредиту № 5253499, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 82 502,06 грн строком на 36 місяців зі сплатою річних процентів 0,01 % від суми боргу за договором і щомісячних процентів 3,00 % від суми кредиту. ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Кредит позичальником отриманий шляхом безготівкового перерахування коштів.

17 грудня 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено договір факторингу № 171221, за умовами якого та згідно витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 171221 банк є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 22 лютого 2021 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість, яка станом на 11 червня 2023 року склала 117 685,45 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 68 800,50 грн, за річними процентами - 10,37 грн, за щомісячними процентами - 48 874,58 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками.

Позичальника неодноразово сповіщено про наявність заборгованості шляхом телефонних повідомлень, а також надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту, однак борг не погашено.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № від 22 лютого 2021 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 11 червня 2023 року становить 117 685,45 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) - 68 800,50 грн, за річними процентами (в тому числі прострочена) - 10,37 грн, за щомісячними процентами (в тому числі прострочена) - 48 874,58 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк», стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 22 лютого 2021 року станом на 11 червня 2023 року у розмірі 117 685,45 грн, яка складається з: 68 800,50 грн - заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена); 10,37 грн - заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена); 48 874,58 грн - заборгованість за місячними відсотками (в тому числі прострочена), а також суму судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, покласти судові витрати на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Так, відсутній оригінал кредитного договору. З наданих позивачем доказів неможливо встановити факт надання позики і наявність заборгованості, а також відступлення прав стосовно вказаного кредитного договору. Він не отримував кошти у позику. Його не було повідомлено про відкриття провадження і про існування судової справи та ухвалене рішення, чим позбавлено можливості ознайомитися з матеріалами справи та надати відзив, і відповідно, захистити свої права та інтереси, чим порушено принципи цивільного судочинства. Позивач у позовній заяві невірно вказав його домашню адресу і поштовий індекс, не зазначив відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, хоча вказував, що вів з ним переговорний процес щодо погашення боргу, чим ввів суд в оману. Позивач подав завідомо безпідставний позов, не надав належних та допустимих доказів. В матеріалах справи кілька десятків банківських виписок з нульовим рухом, тобто немає жодного надходження чи списання коштів, і дата першої виписки починається через рік від дати нібито укладення кредитної угоди. У самій кредитній угоді не вказаний жоден з рахунків, за яким надані виписки. Позивач не надав доказів того, що йому дійсно було направлено досудову вимогу про погашення боргу. Станом на 21 січня 2022 року інформація про його борг в кредитному реєстрі Національного банку України відсутня. Банк використовує його персональні дані на власний розсуд з метою збагачення для відкриття рахунків та операцій з цінними паперами.

15 березня 2024 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Таскомбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення. Вказав, що факт передачі права вимоги за кредитним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі, підтверджуються реєстром прав вимоги за договором факторингу, випискою та розрахунком заборгованості. Також ним надано виписки по особових рахунках відповідача, що підтверджують розмір боргу. Невиконання первісним кредитором обов`язку з передачі документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором, не свідчить про відсутність у нового кредитора прав вимоги до боржника. Кредитний договір укладений у письмовій формі. Він складається із двох документів, які підписані сторонами, і містить істотні умови, що передбачені законом для таких видів договорів. Відповідач заперечує факт отримання ним коштів, однак не пояснює, яким чином у нього опинилася кредитна картка та звідки його підпис з`явився на тексті кредитного договору. Контррозрахунку заборгованості відповідач не надав.

15 березня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення у справі, в яких підтримав доводи своєї апеляційної скарги. Акцентував увагу на тому, що жодних кредитних коштів від будь-якої організації не отримував. Надані банком виписки не засвідчені належним чином та не підтверджують договірні відносини, а оригіналу кредитного договору не надано. Фінансова компанія та банк порушили вимоги законодавства щодо розголошення банківської таємниці. До позовної заяви долучено лише оферту на укладення договору. Копії документів, що надані разом із позовною заявою, не підтверджують та жодним чином не доводять укладення між сторонами саме договору про споживчий кредит та дотримання його форми. Відсутність в матеріалах справи кредитного договору як такого, його оригіналу, який не може надати позивач свідчить, що неможливо визначити сторони відповідно до умов договору, а отже, фінансова компанія не могла здійснити відступлення права вимоги. У тексті так званої «копії кредитного договору» вказано, що отримувачем грошових коштів є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», тобто він кредитних коштів не отримував. Договір факторингу вчинений з грубим порушенням законодавства та за своєю правовою природою є цесією відступленням права вимоги, а отже може бути визнаний недійсним.

18 березня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому просив не приймати до уваги відзив банку та скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову. Вказав, що банк не спростував доводи його апеляційної скарги, не надав належних доказів укладення кредитного договору, отримання коштів і наявності заборгованості. Надані банком виписки не містять будь-яких даних щодо начебто надання кредиту фінансовою компанією, не відповідають вимогам закону щодо бухгалтерського обліку, підписані та завірені не уповноваженою особою - адвокатом. Фінансова компанія та банк порушили вимоги законодавства щодо розголошення банківської таємниці, розкривши інформацію, що є банківською таємницею, перед третьою особою адвокатом. Кредитний договір між ним та фінансовою компанією ніколи не укладався, кошти не надавались та жодних зобов`язань між сторонами не виникало. Розрахунок заборгованості не є належним доказом. Практика Верховного Суду, на яку посилається банк, не є релевантною. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не мала законного права здійснювати відступлення права вимоги під фінансування, оскільки не мала права вимоги як такої до нього через відсутність будь-якої кредитної заборгованості, а також не мала ліцензії для вчинення факторингової діяльності.

22 березня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення у справі, в яких підтримав раніше викладені ним доводи. Вказав, що у відзиві на апеляційну скаргу банк вперше посилається на кредитну картку, однак не надає доказів її видачі та її реквізитів. Позивач втретє проігнорував його вимогу надати оригінал кредитного договору, тому йому немає необхідності пояснення наявності його підпису на угоді, якої не існує. Нібито відкриті йому рахунки не вказані у виписках по рахунку. Виписки по рахункам не підтверджують надання позики. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не мало ліцензії на надання коштів у позику та на факторинг.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь банку як нового кредитора.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 82 502,06 грн строком на 36 місяців (а. с. 6).

Пунктом 1.3 договору передбачено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5253499, який є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 1.4 договору зазначено, що, підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: отримувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», сума - 71 176,73 грн, призначення платежу погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 10 квітня 2020 року;

отримувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «майСейфеті», сума - 650,00 грн, призначення платежу оплата за пакет послуг «Охоронець Кредит Маркет 48» за рахунок кредиту НОМЕР_1 від 22 лютого 2021 року, ОСОБА_2 , в тому числі ПДВ - 108,00 грн; отримувач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», сума 7 541,03 грн, призначення платежу оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 22 лютого 2021 року;

отримувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», сума - 600,00 грн, призначення платежу оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU від 22 лютого 2021 року; отримувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» , сума -399,00 грн, призначення платежу оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen», пакет Економ, КД № від 22 лютого 2021 року.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що всі інші умови кредитного договору викладені у паспорті кредиту та Умовах отримання фінансових кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 04 травня 2020 року, що розміщені на сайті товариства, з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких приєднується, підписавши цей договір.

Як вбачається з пункту 2.2. цей договір, паспорт кредиту № 5253499 та Умови отримання фінансових кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у редакції від 04 травня 2020 року складають єдиний кредитний договір.

Також ОСОБА_1 підписано паспорт кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 5253499, яким передбачено, що йому надається кредит у розмірі 82 502,06 грн на 36 місяців зі сплатою 3,00 % щомісячно та 0,01% річних, а також визначено графік повернення кредиту (а. с. 7-8).

17 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено договір факторингу № 171221, відповідно до якого банк зобов`язується передати (сплатити) товариству суму фінансування, а Акціонерне товариство «Таскомбанк» зобов`язується відступити банку права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Оплата за договором факторингу підтверджується копією меморіального ордера від 17 грудня 2021 року (а. с. 14-20, 22).

Факт передачі права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним вище договором у розмірі 72 022,22 грн, з яких залишок заборгованості за тілом кредиту - 66 342,28 грн, залишок заборгованості за відсотками - 0,21 грн, залишок заборгованості за щомісячними відсотками - 878,25 грн, сума простроченої заборгованості за тілом 2 458,22 грн, сума простроченої заборгованості за щомісячними відсотками 2 343,26 грн підтверджується витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу та виписками по рахунку, в яких міститься інформація щодо оприбуткування цієї заборгованості (а. с. 21, 35-68).

11 травня 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» надіслало ОСОБА_1 повідомлення-вимогу № 11251/70.2.1 щодо дострокового повернення коштів за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення повідомлення позичальнику. У вимозі вказано, що станом на 10 травня 2023 року заборгованість становить: 24 550,14 грн основного боргу, 44 250,36 грн прострочена заборгованість за основним боргом, 0,04 грн строкова заборгованість за процентами, 9,80 грн прострочена заборгованість за процентами, 1 962,99 грн строкова заборгованість за щомісячними процентами, 44 419,45 грн прострочена заборгованість за щомісячними процентами (а. с. 31-34).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 22 лютого 2021 року вбачається, що станом на 11 червня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 склала 117 685,45 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) - 68 800,50 грн; заборгованість за річними відсотками (в тому числі прострочена) -10,37 грн; заборгованість за місячними відсотками (в тому числі прострочена) - 48 874,58 грн (а. с. 5).

Заборгованість у вказаному розмірі підтверджується даними виписок по рахунку (а. с. 35-68).

З відповіді Акціонерного товариства «Таскомбанк» від 03 лютого 2022 року № 2216/56.1 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито декілька рахунків, зокрема, рахунок НОМЕР_2 відповідно до кредитного договору № від 22 лютого 2021 року (а. с. 91).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 посилався на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи та ухвалення рішення суду.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Тобто, пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівняно з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Крім того, у пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) звертається увага на те, що приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Копію вказаної ухвали судді та позовної заяви направлено на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та це поштове відправлення повернуто до суду без вручення з довідкою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 74, 76).

Водночас, з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 08 листопада 2023 року вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 71).

Отже, судом першої інстанції направлено копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі на неналежну та неповну адресу ОСОБА_1 без зазначення номера квартири, що призвело до повернення вказаних документів до суду без вручення у зв`язку з закінченням термінів зберігання.

Таким чином, матеріали справи не містять даних про належне повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_1 про розгляд справи.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права в силу вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Зазначене відповідає висновкам щодо застосування норм права, що викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21), постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року в справі № 2-1718/2010 (провадження № 61-5352св22), від 06 березня 2024 року в справі № 755/4205/14 (провадження № 61-3628св23).

Ухвалюючи нове судове рішення по суті спору колегія суддів виходить з наступного.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок, відповідно до якого, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Як встановлено судом 22 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 82 502,06 грн строком на 36 місяців (а. с. 6).

Зі змісту кредитного договору вбачається, що із загальної суми кредиту частина спрямовується на погашення заборгованості ОСОБА_1 за попереднім кредитним договором, а частина на оплату страхового платежу, пакету послуг «Охоронець Кредит Маркет 48» та за електронні ключі доступу до додатків.

З такими умовами договору позичальник ознайомився та погодився, про що свідчать його підписи на договорі та паспорті кредиту № 5253499. Справжність підпису на вказаних документах ОСОБА_1 не спростовано.

Станом на 17 грудня 2021 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором від 22 лютого 2021 року у загальному розмірі 72 022,22 грн, право вимоги щодо якої перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до Акціонерного товариства «Таскомбанк» на підставі договору факторингу, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу та виписками по рахунку, в яких міститься інформація щодо оприбуткування такої заборгованості (а. с. 21, 35-68).

У подальшому ОСОБА_1 погашення заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2021 року не здійснювалось, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунку, у зв`язку з чим станом на 11 червня 2023 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 117 685,45 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 68 800,50 грн; заборгованість за річними відсотками - 10,37 грн; заборгованість за місячними відсотками -48 874,58 грн, яка підлягає стягненню з нього на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» як нового кредитора.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що він не укладав кредитний договір від 22 лютого 2021 року та не отримував кредитні кошти, а з наданих позивачем доказів неможливо встановити факт надання позики і наявність заборгованості та відступлення прав стосовно вказаного кредитного договору спростовуються матеріалами справи, а саме копіями кредитного договору і паспорту до нього, підписаними відповідачем, розрахунком заборгованості, виписками по рахунку, копіями договору факторингу та витягу з реєстру прав вимоги до нього. Кредитний договір і договір факторингу є чинними, не оскаржені та не визнані недійсними.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним та витребування доказів, у якому просив:

витребувати у позивача оригінал доданого до позовної заяви доказу, а саме кредитного договору № від 22 лютого 2021 року для дослідження у судовому засіданні;

у випадку ненадання позивачем оригіналу угоди про надання споживчого кредиту виключити такий документ з числа доказів;

виключити (відхилити) з числа доказів додані до позовної заяви позивачем виписки по особовим рахункам з 03 лютого 2022 року по 22 січня 2023 року на підставі частини 11 статті 83, частини 1 статті 78 ЦПК України через недопустимість, неналежність та недостовірність таких доказів;

виключити з числа доказів доданий до позовної заяви позивачем розрахунок заборгованості на підставі частини 11 статті 83, частини 1 статті 78 ЦПК України через недопустимість, неналежність та недостовірність таких доказів;

витребувати у позивача оригінал договору факторингу №171221 від 17 грудня 2021 року разом з реєстром прав вимоги до договору факторингу №171221 від 17 грудня 2021 року із зазначенням розміру заборгованості за переданим зобов`язанням, та разом з актом прийомки-передачі, що підтверджує отримання і передачу кредитного договору № від 22 лютого 2021 року, підписаний позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та докази, які б підтверджували відправлення позивачем і доставку відповідачеві письмового повідомлення про відступлення прав вимоги за Кредитним договором до нового кредитора;

у разі ненадання позивачем доказів згідно з попереднім пунктом виключити зі списку доказів додатки 6, 7 та 8 до позовної заяви позивача;

виключити доказ «копія повідомлення вимоги з доказами направлення» як недостовірний, адже факт відправлення повідомлення-вимоги не було підтверджено жодним доказом і спростовано відсутністю доказів про не доставлення;

витребувати у позивача список усіх рахунків, що були відкриті з використанням персональних даних відповідача, включаючи рахунки, відкриті як у Акціонерному товаристві «Таскомбанк», так і відкриті в Національному банку України, інших банківських установах в Україні та за її межами в тому числі згідно FATCA, в тому числі (але не виключно) депозитні рахунки, кореспондентські рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), рахунки у цінних паперів і усі інші рахунки, в тому числі відкриті на виконання вимог Трастових і Агентських угод, учасником яких є Акціонерне товариство «Таскомбанк»;

витребувати надані інформації стосовно усіх і будь-якої угоди про Траст і Агентської (посередницької) угоди стосовно Кредитного договору № від 22 лютого 2021 року і передачі персональних даних відповідача;

витребувати у позивача виписки по рахунках, що включають і підтверджують перший внесок або депозит, в тому числі у цінних паперах;

витребувати установчі документи, штатний розклад та особову інструкцію, що підтверджують існування та повноваження «Департаменту проблемних активів», як структурного підрозділу Акціонерного товариства «Таскомбанк» та посади Головного юрисконсульту Відділу претензійно-правової роботи відділу забезпечення Управління по роботі з корпоративними клієнтами Департаменту проблемних активів Акціонерного товариства «Таскомбанк» Віталія Лавріва для дослідження в судовому засіданні.

Вказане клопотання колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення, виходячи з вимог частин другої, шостої статті 95 ЦПК України, згідно яких письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копії кредитного договору, паспорту кредиту, договору факторингу, витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу, меморіального ордеру, повідомлення-вимоги, опису вкладення у цінний лист, квитанції про сплату поштових послуг, списку згрупованих відправлень, а також виписки по рахунку. Вказані копії посвідчені належним чином, підписані адвокатом позивача, підстав для сумнівів у їх достовірності та відповідності копій оригіналам у суду немає. Справжність підпису на кредитному договорі і паспорті кредиту ОСОБА_1 не спростовує і не заперечує проти того, що цей підпис належить йому. Клопотань щодо призначення почеркознавчої експертизи не заявляв. Крім того, у пункті 2.2. кредитного договору вказано, що, підписавши цей договір позичальник підтверджує, що свій примірник договору він отримав, що свідчить про наявність примірника договору у ОСОБА_1 .

Підстав для виключення вказаних вище документів з числа доказів також не вбачається.

У витребуванні інших доказів, про які просив ОСОБА_1 , а саме списку усіх рахунків, що були відкриті з використанням його персональних даних, інформації стосовно усіх і будь-якої угоди про Траст і Агентської (посередницької) угоди стосовно Кредитного договору № від 22 лютого 2021 року і передачі персональних даних, виписки по рахунках, що включають і підтверджують перший внесок або депозит, в тому числі у цінних паперах, установчих документів, штатного розкладу та особової інструкції, судова колегія також відмовляє, оскільки такі докази не мають відношення до предмету доказування у справі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи кілька десятків банківських виписок з нульовим рухом, тобто немає жодного надходження чи списання коштів, і дата першої виписки починається через рік від дати нібито укладення кредитної угоди судова колегія відхиляє, адже позивачем надано сім виписок окремо за тілом кредиту та за річними і щомісячними процентами. Вказані виписки відображають оприбуткування банком заборгованості ОСОБА_1 з 17 грудня 2021 року дня укладення договору факторингу та переходу права вимоги до банку у розмірі, що відповідає вказаному у витязі з реєстру прав вимоги до договору факторингу, та з них вбачається подальше нарахування заборгованості, яку позичальник не погашав.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що у кредитній угоді не вказаний жоден з рахунків, за яким надані виписки, є безпідставними, оскільки кредитний договір укладений 22 лютого 2021 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а виписки надані новим кредитором Акціонерним товариством «Таскомбанк» після оприбуткування заборгованості банком у зв`язку з укладенням договору факторингу від 17 грудня 2021 року, отже відповідні номери банківських рахунків не могли бути вказані у кредитному договорі.

До того ж, з відповіді Акціонерного товариства «Таскомбанк» від 03 лютого 2022 року № 2216/56.1 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито декілька рахунків, зокрема, рахунок НОМЕР_2 відповідно до кредитного договору № від 22 лютого 2021 року, та на цей рахунок 17 грудня 2021 року оприбуткована заборгованість за тілом кредиту, що підтверджується даними виписки (а. с. 67, 91).

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що позивач не надав доказів того, що йому дійсно було направлено досудову вимогу про погашення боргу, та він з січня 2023 року перебуває за межами України, тож не міг її отримати судова колегія відхиляє, оскільки банком надано належні докази направлення такої вимоги поштою, а відсутність доказів її отримання позичальником не є підставою для визнання її неналежним чи недопустимим доказом, як і не є підставою для відмови у задоволені позову банку про стягнення заборгованості, що визначена з урахуванням зміни строку кредитування шляхом направлення вимоги про дострокове повернення суми кредиту.

Посилання ОСОБА_1 на те, що станом на 21 січня 2022 року в кредитному реєстрі Національного банку України відсутня інформація про його борг судова колегія також відхиляє, оскільки цим не спростовується наявність у нього заборгованості, що підтверджена доказами у справі.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що банк використовує його персональні дані на власний розсуд з метою збагачення для відкриття рахунків та операцій з цінними паперами не можуть бути взяті до уваги як підстава для відмови у задоволенні позову у даній справі, що не позбавляє ОСОБА_1 права на звернення до банку з власним позовом, якщо він вважає свої права порушеними незаконним використанням його персональних даних.

Таким чином, на підставі аналізу встановлених судом обставин справи та доказів, що їх підтверджують, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача про розгляд справи з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором № від 22 лютого 2021 року, в розмірі 117 685,45 грн станом на 11 червня 2023 року, з яких заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) - 68 800,50 грн, за річними процентами (в тому числі прострочена) - 10,37 грн, за щомісячними процентами (в тому числі прострочена) - 48 874,58 грн.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов банку підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 2 684,00 грн. Судовий збір за подання апеляційної скарги, сплачений ОСОБА_1 , відноситься за його рахунок та розподілу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 22 лютого 2021 року в розмірі 117 685,45 грн станом на 11 червня 2023 року, з яких заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) - 68 800,50 грн, за річними процентами (в тому числі прострочена) - 10,37 грн, за щомісячними процентами (в тому числі прострочена) - 48 874,58 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» 2 684,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.