Справа № 347/3016/23
Провадження № 2/347/91/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

з участю:

секретаря Сумарука І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

25.10.2023 року звернувся в суд із позовом до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , був зареєстрований та проживав з нею до часу її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Після визнання шлюбу недійсним із батьком позивача ОСОБА_3 , мати змінила прізвище із « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».

При житті ОСОБА_2 не уклала заповіту.

Після смерті матері позивач звернувся до Косівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На частину спадкового майна окрім житлового будинку було видано свідоцтво про спадщину. Згодом державний нотаріус Ромовська О.В., померла та спадкову справу було передано іншому нотаріусу.

Від часу народження і до 07.11.2016 ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_1 .

14.03.1969 року ОСОБА_2 уклала договір із ОСОБА_3 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності по АДРЕСА_1 .

Фактично за договором матері і батьку позивача належало 1/2 земельної ділянки для побудови індивідуального приватного будинку.

За вказаною адресою було здійснено будівництво ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У 1985 році ОСОБА_2 отримала дозвіл на побудову гаражу біля власного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Згодом на даній земельній ділянці був збудований гараж.

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів № 67635 від 19.11.2020, виданих ОКП «Коломийське МЕТІ», по АДРЕСА_5 зареєстровано нерухоме майно: житловий будинок А, загальною площею 204, 7 кв. м., житловою площею - 102 кв. м., в тому числі гараж Б, гараж В, гараж Г, навіс Е, літня кухня Ж, сарай 3, огорожа №1-2, вбиральня Д, навіс К, навіс Л, навіс М, криниця № 3. Згідно архівних даних в Коломийському МЕТІ право власності зареєстровано в реєстровій книзі № 12 під реєстровим № 1528. Підставою виникнення права приватної спільної часткової власності на буд. АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 є договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідчений Косівською державною нотаріальною конторою 14.03.1969 р. за № 307 та акт про закінчення будівництва, затверджений рішенням міськвиконкому № 85 від 27.05.1976 року.

Позивач проживав тривалий час у будинковолодінні зі своєю матір`ю ОСОБА_2 . ОСОБА_1 стверджує, що доглядав, доглядає і утримує спадкове майно, здійснює за власний кошт виготовлення документів газо та електропостачання, сплачує комунальні послуги. Позивач фактично прийняв спадщину по смерті ОСОБА_2 та, крім того, звернувся із заявою про прийняття спадщини по смерті матері до нотаріуса.

ОСОБА_3 провів інвентаризацію належного йому нерухомого майна, виготовив технічний паспорт та відокремленій частині житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , йому присвоєно окрему поштову адресу (погосподарський номер) № 21/1. Право власності на житловий будинок за АДРЕСА_2 було зареєстровано за рішенням Косівської міської ради від 21.04.2015 року.

Оскільки позивач вважав, що його батько ОСОБА_3 набув у власність майна у більшій частці ніж йому мала б належати та без згоди іншого співвласника, то оскаржував рішення органу місцевого самоврядування та реєстратора нерухомого майна до суду.

ОСОБА_1 в свою чергу також звертався до суду із адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 . Проте в позові було відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_3 зареєстрував право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_2 . Загальна площа будинку становить 125,7 кв.м., житлова площею 61,7 кв.м. Також зареєстровано на праві власності господарські будівлі та споруди: гараж-майстерня, літня кухня, дроворубня, каналізаційний вигріб, колодязь, огорожа.

Позивач стверджує, що житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 подарував ОСОБА_6 згідно договору дарування № 1037 від 03.07.2015 року.

Договір дарування оскаржувався до суду з приводу його протиправності та з проханням його скасувати, проте згідно ухвали Косівського районного суду Івано- Франківської області від 31.01.2017 по справі № 347/47/17 позов з цього приводу був визнаний таким, що не поданий з підстав не усунення всіх недоліків позовної заяви. Провадження у справі не відкрито та в подальшому договір дарування від 03.07.2015 року не оскаржувався.

Таким чином, ОСОБА_3 визнав та зареєстрував право власності на свою частину будинку як на окремий житловий будинок та майновий комплекс за АДРЕСА_2 .

У свою чергу надалі позивач вжив заходів для оформлення документації та набуття у власність належної йому частини житлового будинку, господарських будівель і споруд після смерті матері.

За його заявою Косівською міською радою було винесено рішення від 31.03.2021року за № 47-11 про присвоєння поштової адреси частині житлового будинку « АДРЕСА_3 , як єдиному цілому.

На даний час, за замовленням позивача було здійснено інвентаризацію нерухомого майна. Інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_7 виготовлено технічний паспорт на спадковий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_3 , здійснено експлікацію будівель та їх характеристику, виготовлено і зареєстровано електронний технічний паспорт з внесенням даних про майно до будівельних реєстрів. Заведена інвентаризаційна справа № 287/23. Згідно матеріалів інвентаризації за адресою: АДРЕСА_3 розміщено житловий будинок загальною площею 76, 6 кв.м., житловою площею 50, 5 кв. м. з першим поверхом та мезоніном, а також гараж.

Крім того, ОСОБА_1 звертався до землевпорядної організації для виготовлення документації по землеустрою, виконанню землевпорядних робіт, присвоєнню кадастрового номера земельній ділянці для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . На його звернення до приватного підприємця ОСОБА_8 , ПП «Гектар» - землевпорядної організації, було надано відповідь, про те, що з метою розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 та здійснення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі необхідно надати відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок. Тому, без визнання права власності на спадкове майно, оформлення і реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 позивач не може завершити виготовлення документації по землеустрою, що зумовлює його звернення до суду із позовом.

На звернення ОСОБА_1 до нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області щодо видачі свідоцтва про право власності на належне нерухоме спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 36/02/31 від 21.01.2022 року. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері з підстав того, що ним не подано всі необхідні документи, які підтверджують право власності спадкодавця на частку житлового будинку.

З цих підстав, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок згідно технічного паспорта літера А загальною площею 76, 6 кв.м., житловою площею 50, 5 кв. м., з них по першому поверху тамбур площею 8,9 кв.м., кухня площею 7,2 кв.м., кімната площею 10,5 кв.м., кімната площею 13,8 кв.м. та по мезоніну кімната площею 7, 1 кв.м., кімната площею 8,3 кв.м., коридор площею 10,0 кв.м., кімната площею 10,8 кв.м., а також на будівлю згідно технічного паспорта літера Б - гараж площею 19, 6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача - адвокат Козар Т.В. подав клопотання про розгляд справи без його участі і участі його довірителя (а.с.67).

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак представник Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував щодо заявлених позовних вимог. (а.с.65-66).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 06.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 12.12.2023 року (а.с. 63).

Ухвалою від 12.12.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.01.2024 року (а.с.71).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , його батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.12).

Згідно з копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 19.02.1955 року (а.с.13).

Як вбачається з копії ухвали народного суду Косівського району Станіславської області від 31.07.1958 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано недійсним (а.с.14).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Згідно з копією заяви про прийняття спадщини за Реєстровим номером 424 від 21.02.2002, ОСОБА_1 звертався до Косівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 16).

Відповідно до копії довідки № 669 від 08.06.1984 із виконавчого комітету Косівської міської ради народних депутатів, ОСОБА_2 проживала за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17).

Згідно з копією будинкової книги розпочатої 1984 року для прописки громадян за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 був зареєстрований у будинку за вказаною вище адресою (а.с. 18-21).

Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з числом кімнат від одної до п`яти включно від 14.03.1969 та акту про закінчення будівництва, затвердженого рішенням міськвиконкому № 85 від 27.05.1976 року, у ОСОБА_2 виникло право приватної спільної часткової власності на буд. АДРЕСА_1 (а.с.22).

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів № 67635 від 19.11.2020, виданих ОКП «Коломийське МЕТІ», по АДРЕСА_5 зареєстровано нерухоме майно: житловий будинок А, загальною площею 204, 7 кв. м., житловою площею - 102 кв. м., в тому числі гараж Б, гараж В, гараж Г, навіс Е, літня кухня Ж, сарай 3, огорожа №1-2, вбиральня Д, навіс К, навіс Л, навіс М, криниця № 3 (а.с.24).

Згідно з копією рішення № 83 від 12.07.1985 із виконавчого комітету Косівської міської ради народних депутатів, ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво гаражу біля свого житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.25).

Відповідно до копії рішення Косівського районного суду по справі 347/970/17 від 13.04.2018, позов ОСОБА_1 було задоволено частково - визнано протиправним та скасовано рішення Косівської міської ради за № 20806341 від 21.04.2015 р. про реєстрацію права власності на будинок, що розташований по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_3 (а.с.28-31).

Згідно з копією постанови апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.07.2018 р. рішення Косівського районного суду було скасовано (а.с.33-35).

Відповідно до постанови Верховного суду від 03.04.2020 р. у справі № 347/790/17 постанову апеляційного суду було залишено без змін (а.с.36-40).

Як вбачається з постанови Косівського районного суду по справі № 347/269/17 від 24.05.2017 року, ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні адміністративного позову до Косівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (а.с.42-43).

Відповідно до Інформаційної довідки за № 295734904 від 21.01.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 подарував ОСОБА_6 згідно договору дарування № 1037 від 03.07.2015 року (а.с.44-45).

Згідно з копією відповіді ПП ОСОБА_8 , ОСОБА_1 роз`яснено, що для державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі необхідно надати відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок (а.с.46).

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 36/02/31 від 21.01.2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 з підстав того, що ним не подано всі необхідні документи, які підтверджують право власності спадкодавця на 1/2 частку житлового будинку (а.с.47).

Згідно з копією рішення виконавчого комітету Косівської міської ради від 31.03.2021 року за № 47-11, присвоєно поштову адресу частині житлового будинку АДРЕСА_3 , як єдиному цілому (а.с.48).

Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_3 , будинковолодіння складається: житловий будинок - літера А загальною площею 76, 6 кв.м., житловою площею 50, 5 кв. м., з них по першому поверху тамбур площею 8,9 кв.м., кухня площею 7,2 кв.м., кімната площею 10,5 кв.м., кімната площею 13,8 кв.м. та по мезоніну кімната площею 7, 1 кв.м., кімната площею 8,3 кв.м., коридор площею 10,0 кв.м., кімната площею 10,8 кв.м., а також на будівлю згідно технічного паспорта літера Б - гараж площею 19, 6 кв.м. (а.с.49-55).

Згідно з висновком висновком про вартість об`єкта оцінки від 24.08.2023, ринкова вартість житлового будинку та гаража за адресою: АДРЕСА_3 становить 99 560 грн (а.с.59).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті матері - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с.12), копією свідоцтва про одруження батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.15)., копією заяви про прийняття спадщини (а.с.16), копією постанови нотаріуса про відмову в у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 47).

Згідно з копією заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, поданої приватному нотаріусу 21.02.20002 року, позивач прийняв спадщину у встановлений законодавством строк (а.с. 16). Згідно довідок із виконавчого комітету Косівської міської ради народних депутатів, ОСОБА_2 проживала за адресою АДРЕСА_1 , а також спадкодавцю у 1985 році було надано дозвіл на побудову гаражу біля свого будинку за вказаною адресою (а.с. 17, 25).

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець ОСОБА_2 за життя володіла вищезазначеним майном, спадкоємець ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 200, 223, 247, 263, 264, 265 ЦПК України і на підставі ст. ст. 392, 1216, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області (78601, м. Косів, м-н Незалежності, 11, Косівський район, Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ - 04054228) про визнання права власності на спадкове майно- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок згідно технічного паспорта літера А загальною площею 76, 6 кв.м., житловою площею 50, 5 кв. м., з них по першому поверху тамбур площею 8,9 кв.м., кухня площею 7,2 кв.м., кімната площею 10,5 кв.м., кімната площею 13,8 кв.м. та по мезоніну кімната площею 7, 1 кв.м., кімната площею 8,3 кв.м., коридор площею 10,0 кв.м., кімната площею 10,8 кв.м., а також на будівлю згідно технічного паспорта літера Б - гараж площею 19, 6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 січня 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула