Справа № 522/4287/24-Е
Провадження № 2/522/3975/24
30 травня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого судді Суворової О.В.,
за участю секретаря судових засідань Довгань Ж.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним ,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним .
В обґрунтування позову вказує, що 02.02.1996 р. між позивачами та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/0118, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 65,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був оформлений, посвідчений та зареєстрований на Одеський універсальній товарній біржі. 27.02.1996 р. договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/0118 від 02.02.1996 р. був зареєстрований позивачами в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, про що проставлена відмітка на зворотній сторінці договору. Сторони договору при його укладенні на біржі, виконали усі істотні умови вищезазначеної угоди. Так , по взаємній домовленості сторін (п. 6 Договору) квартира продана за 700 млн. крб., які отримані покупцем до підписання договору. При цьому продавець квартири засвідчив своїм підписом, що відчужена ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 4 Договору). Згідно п. 3 Договору, правовстановлюючими документами на квартиру у продавця було Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 22.01.1996 р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору підтверджується тим, що договір ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Між тим, на даний час позивачі не мають можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів, у зв`язку з чим позивачі звернулись із відповідним позовом.
Ухвалою суду від 27.03.2024 року провадження по справі відкрито та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судові засідання , призначені на 02.05.2024 року та 30.05.2024 року , сторони не з`явились, про дату та час повідомлені належним чином. Представником позивачів адв. ОСОБА_6 подано 29.05.2024 року через систему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.29-30).
Відповідач в судові засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті суду (а.с.27), на адресу суду повернувся поштовий конверт із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.32)
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Суд вбачає, що сторони сповіщені про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.02.1996 р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/0118, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 65,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був оформлений, посвідчений та зареєстрований на Одеський універсальній товарній біржі (а.с.7).
27.02.1996 року договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/0118 від 02.02.1996 р. був зареєстрований позивачами в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, про що проставлена відмітка на зворотній сторінці договору (а.с.7звор.стор).
Відповідно до технічного паспорту , складеного 19.01.1996 року на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5 є власником вказаної квартири (а.с.8).
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 згідно копій паспортів мають місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-14).
На виконання умов даного договору купівлі продажу сторони договору, повністю виконали істотні умови даного Договору №96/0118 від 02.02.1996 року купівлі - продажу нерухомого майна.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі.
Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу").
Отже, при укладенні договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу".
За твердженням позивачів сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу в повному обсязі. Так, позивачі сплатили відповідачу вказані у договорі кошти, відповідач після відчуження проданої квартири виселився з неї, позивачі вселились в квартиру, користуються нею в повному обсязі, сплачують комунальні платежі та інші послуги.
Між тим, на даний час позивачі не мають можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1997 році , для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору, але він не був нотаріально посвідчений у зв`язку з укладенням на Товарній Біржі.
На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України.
За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 60, 81, 89, 206, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір № 96/0118 купівлі-продажу нерухомого майна від 02 лютого 1996 року, укладений на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», за умовами якого ОСОБА_5 продав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 трикімнатну квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 30.05.2024 року.
Суддя О.В.Суворов