Справа №457/234/23 Головуючий у 1 інстанції:Василюк Т.В.
Провадження №22-ц/811/2784/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ТзОВ «Баядера Логістик» Могильницького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області в складі судді Василюк Т.В. від 05 вересня 2023 року у справі за позовом представника позивача, адвоката Качмара Івана Остаповича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» про зміну дати звільнення, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 05 вересня 2023 року у задоволенні позову представника позивача, адвоката Качмара Івана Остаповича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» про звільнення про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки бездіяльності відповідача щодо невидачі позивачу наказу про звільнення обмежившись необґрунтованим припущенням, про те, що саме бездіяльність позивача призвела до зволікання з отриманням як копії наказу про звільнення, так і трудової книжки. Судом першої інстанції не враховано, що відповідачем не виконано свій обов`язок та не надано необхідних та достатніх доказів належного виконання ним обов`язку щодо видачі ОСОБА_1 наказу про звільнення та трудової книжки у день звільнення, як і не надано доказів на підтвердження надсилання повідомлення про необхідність отримання таких та відмови останнього її отримати або його ухилення від такого отримання. Більше того, трудова книжка, оформлена неналежно, оскільки не містить підпису керівника роботодавця. В свою чергу, судом першої інстанції безпідставно не враховано наявні у матеріалах справи докази звернення ОСОБА_1 з неодноразовими заявами про отримання трудової книжки, докази скерування яких є у матеріалах справи. Звертає увагу на те, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку. 10 лютого 2023 року відповідачем на чергову вимогу позивача було надіслано наказ №119к/тр від 02 грудня 2021 року про припинення трудового договору, яким звільнено 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 з посади агента торгового. Враховуючи те, що відповідач не виконав своїх обов`язків покладених на нього чиним законодавством стосовно належного оформлення звільнення позивача, чим порушив законодавство про працю, то він повинен виплати на користь позивача суму середнього заробітку за весь час такої затримки, а в силу положень статті 47 КЗпП України, п. 4.1 Інструкції, днем звільнення. Днем звільнення ОСОБА_1 з посади агента торгового є 10 лютого 2023 року, та є підставою внесення змін у наказ №119к/тр від 02 грудня 2021 року в частині зміни дати звільнення з 02 грудня 2021 року на 10 лютого 2023 року. Періодом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є період з дня звільнення 02 грудня 2021 по день вручення (направлення) копії наказу про звільнення на адресу позивача 10 лютого 2023 року. Згідно роздруківки з офіційного сайту Пенсійного фонду України ОСОБА_1 , сума нарахованої заробітної плати останнього за час роботи в ТОВ «Баядера Логістик» складає 9864,64 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів - 33 дні. Отже, середньоденний заробіток позивача складає 298,92 грн (9864,64/33). Кількість днів затримки видачі наказу про звільнення (вимушеного прогулу) (з 02.12.2021 року по 10.02.2023 року) складає 427 календарних днів. Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 127 642,33 грн (298,92 х 427), який необхідно стягнути з ТОВ «Баядера Логістик».

В судове засідання позивач не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те що в судовому засіданні брав участь його представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, заяви про зменшення позовних вимог, заяв про уточнення позовних вимог, відповіді на відзив, відзиву на уточнену позовну заяву, заперечень відповідача, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 43 Конституції України, 21, 38 КЗпП України, 10, 12, 81, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_1 працював на посаді торговельного агента відділу продажів Бази ТОВ «Баядера Логістик» в м. Львів. 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 було подано заяву, у якій він просить звільнити його за згодою сторін /арк. справи 121/. Відповідно до наказу № 119к/тр про припинення трудового договору від 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади торгового агента відділу продажів Бази ТОВ «Баядера Логістик» в м. Львів за згодою сторін з 02 грудня 2021 року /арк. справи 45/. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був обізнаний як із самим фактом звільнення так і з його підставами (адже звільнення відбулось саме за його заявою), а також із датою звільнення (про що він зазначає у заяві про звільнення та у позовній заяві). Також з ним своєчасно був проведений розрахунок в день звільнення. Однак, позивач не з`явився за отриманням трудової книжки та наказу про звільнення, не надав відповіді на скерований йому 02.12.2021 року лист, а в подальшому звернувся до роботодавця лише через рік. Такі дії, а точніше бездіяльність, позивача щодо отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, вочевидь не є добросовісним, і не свідчать про реальну необхідність позивача у отриманні вищевказаних документів. Суд виходив з того, що саме відсутність трудової книжки стала перешкодою для будь-якого його працевлаштування, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували те, що позивач здійснював відповідні спроби працевлаштування, чи постановки на облік для отримання соціальних виплат по безробіттю, однак відсутність трудової книжки стала перешкодою у цьому. Крім того, з 10.06.2021 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі 1217-ІХ від 05.02.2021 набули чинності зміни до ст. 48 КЗпП, згідно з якою: «облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Власник або уповноважений ним орган на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхів роботі. Також внесено зміни до ст. 24 КЗпП України якою передбачено: «При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий та інші документи. Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями даного Закону встановлюється перехідний період протягом 5 років, протягом якого застосовуватиметься як паперова трудова книжка, так й електронна форма уже наявних або внесених відомостей про трудову діяльність працівника з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників. Отже, після внесення змін до законодавства, відсутність паперової трудової книжки у працівника не була безумовною перешкодою працевлаштування на новому місці роботи. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважав за необхідне зазначити, що дані вимоги є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» у якому (з врахування заяви про зменшення позовних вимог, заяв про уточнення позовних вимог), просив:

змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади агента торговельного визначену наказом №119 к/тр від 02 грудня 2021 року про припинення трудового договору з 02 грудня 2021 року на 10 лютого 2023 року;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістию» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 127 642,33 грн.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» на посаді торгового представника. 05 грудня 2022 року його було звільнено, про що повідомлено йому усно, однак наказ про звільнення та трудову книжку йому видано не було. На наступний день ОСОБА_1 знову звернувся до відповідача з метою отримання трудової книжки та наказу про звільнення, однак таких йому видано не було. Натомість йому повідомили, що трудову книжку та наказ про звільнення буде йому видано після належного їх оформлення, про що його буде повідомлено, проте такі знову видані не були. Позивач 29.11.2022 року, 26.01.2023 року та 06.02.2023 року звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» з письмовими заявами у яких просив видати належним чином оформлений наказ про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку наручно або скерувати йому за адресою проживання. Однак відповідачем вказані заяви були проігноровані. Станом на день подання позову, ні наказ про звільнення ні трудова книжка ОСОБА_1 не видані у зв`язку з чим він не може працевлаштуватись на іншу роботу. Отже періодом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є період з дня видачі наказу про звільнення 05.12.2021 року по день вручення (направлення) копії вказаного наказу на адресу позивача. Разом з тим, 20.03.2023 року на адресу позивача надійшов лист із його трудовою книжкою НОМЕР_1 , у зв`язку з чим вважає за необхідне зменшити позовні вимоги в частині зобов`язання видати ОСОБА_1 трудову книжку.

Змістом частини 1 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При цьому частина 6 даної статті зазначає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні підстави припинення трудового договору визначені приписами статті 36 КЗпП України, пунктом 1 частини першої якої підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, ОСОБА_1 працював на посаді торговельного агента відділу продажів Бази ТОВ «Баядера Логістик» в м. Львів.

02 грудня 2021 року позивачем було подано заяву, у якій він просив звільнити його за згодою сторін.

Відповідно до наказу № 119к/тр про припинення трудового договору від 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади торгового агента відділу продажів Бази ТОВ «Баядера Логістик» в м. Львів за згодою сторін з 02 грудня 2021 року.

Відповідно до Акту про не з`явлення працівника в день звільнення за трудовою книжкою комісією встановлено, що ОСОБА_1 не з`явився в день звільнення 02 грудня 2021 року за отриманням трудової книжки.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач був обізнаний, як із самим фактом звільнення, так і з його підставами, адже звільнення відбулось саме за його заявою.

Окрім цього, ОСОБА_1 , також, був ознайомлений із датою звільнення, про що він зазначає у заяві про звільнення та у позовній заяві.

Також, з позивачем своєчасно був проведений розрахунок в день звільнення, а саме 02.12.2021 року позивачу було перераховано 417,16 грн. та 2480,12 грн. заробітної плати, що підтверджується платіжною інструкцією №BLV588/1 від 02.12.2021 року та платіжною інструкцією № BLV584/1 від 02.12.2021 року.

Однак, позивач не з`явився за отриманням трудової книжки та наказу про звільнення, не надав відповіді на скерований йому 02.12.2021 року лист, а в подальшому звернувся до роботодавця лише практично через рік.

Таку бездіяльність, позивача щодо отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, вочевидь не слід вважати добросовісною поведінкою, і слід вважати, що така недобросовісна поведінка не свідчать про реальну необхідність та бажання позивача отримати вищевказані документи.

Про умисне небажання отримати трудову книжку та копію наказу про звільнення саме з боку позивача свідчить і той факт, що звернення ним зроблено більш як через один рік після звільнення. Жодних поважних причин чи обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 прибути для видачі трудової книжки чи подати письмову заяву про направлення поштою ним у позові не наведено.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що доводи позивача, що саме відсутність трудової книжки стала перешкодою для будь-якого його працевлаштування є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували те, що позивач здійснював відповідні спроби отримати трудову книжку чи працевлаштування, постановки на облік для отримання соціальних виплат по безробіттю, тощо, однак відсутність трудової книжки стала перешкодою у цьому.

Крім того, з 10.06.2021 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі 1217-ІХ від 05.02.2021 набули чинності зміни до ст. 48 КЗпП, згідно з якою: «облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Власник або уповноважений ним орган на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника , записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхів роботі. Також внесено зміни до ст. 24 КЗпП України якою передбачено: «При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий та інші документи.

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями даного Закону встановлюється перехідний період протягом 5 років, протягом якого застосовуватиметься як паперова трудова книжка, так й електронна форма уже наявних або внесених відомостей про трудову діяльність працівника з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників. Отже, після внесення змін до законодавства, відсутність паперової трудової книжки у працівника не була безумовною перешкодою працевлаштування на новому місці роботи.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» лише в лютому 2023 року, про що свідчить заява від 06.02.2023 року про видачу наказу про звільнення та трудової книжки та відповідачем на адресу позивача було направлено копію Наказу про припинення трудового договору №119к/тр від 02.12.2021 року та трудову книжку НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи, а саме відповіддю на запит Вих.№005 від 14.03.2023.

Судом не беруться до уваги заяви позивача від 29.11.2022 року про видачу наказу про звільнення та трудової книжки (а.с.43, т.1) та від 26.01.2023 року про видачу наказу про звільнення та трудової книжки (повторно) (а.с.41, т.1), оскільки в таких вказане інше прізвище « ОСОБА_3 » та інша дата звільнення, що не слід вважати заявами позивача про отримання своєї трудової книжки, хоч і такі теж подані практично через одинадцять місяців після звільнення. Вперше ж в заяві від 06.02.2023 року про видачу наказу про звільнення та трудової книжки (повторно) вказано правильне прізвище « ОСОБА_4 ».

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд першої інстанції правильно встановив, що дані вимоги є похідними від вимоги про дату звільнення та відповідно безпідставними.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги, слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам справи, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області в складі судді Василюк Т.В. від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 травня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра