Справа № 462/1601/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 травня 2024 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

ПАТ «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (далі ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС») поштовим зв?язком звернулося в Залізничний районний суд м.Львова з позовом, який надійшов 28.02.2024 року, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 про стягнення 10128 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» та ОСОБА_1 було укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР211177117, за яким позивач взяв на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілої особи страхове відшкодування. 13.12.2022 року на АДРЕСА_1 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Audi», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 18.01.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач на підставі страхового акту здійснив виплату страхове відшкодування в сумі 10128 грн. Оскільки відповідач не дотримався вимог ст.38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, самовільно залишив місце пригоди, тому після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у страховика відповідно до ст.1191 ЦК України виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. За наведеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.03.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, дослідивши подані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 13.12.2022 року близько 17.12 год. на вул.Сяйво, 2 у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Audi», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Audi», номерний знак НОМЕР_2 , був пошкоджений, а власнику автомобіля завдано матеріальну шкоду.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 18.01.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення штраф у розмірі 3400 грн. (а.с.12-13).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» 21.09.2022 року, про що свідчить договір (Поліс) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №211177117 (а.с.31).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль марки «Audi», номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.9).

01.02.2023 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» із заявою про відшкодування матеріальних збитків, отриманих в результаті ДТП (а.с.8).

Згідно даних звіту №33437 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 01.02.2023 року ТОВ «Експертна компанія» за замовленням страхової компанії, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi», номерний знак НОМЕР_2 , визначена за витратним підходом, складає 29790,73 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження автомобіля марки «Audi», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 13.12.2022 року, з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ, складає 17703, 13 грн. (а.с.16-31).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування №7612 сума страхового відшкодування, погоджена із потерпілим складає 10128 грн. (а.с.33).

На підставі страхового акта №0319/7612/59/23 від 22.02.2023 року ОСОБА_3 сплачене страхове відшкодування в сумі 10128грн. (а.с.32), що підтверджується платіжним дорученням №1183 від 22.02.2023 року (а.с.34).

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов?язання з відшкодування шкоди.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов?язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Крім того, у правовідносинах майнового страхування страховик, що виплатив страхове відшкодування, не може звернутися до страхувальника чи іншої особи, яка одержала страхове відшкодування.

Натомість регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред?явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов?язанні.

У справі спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст.1191 ЦК України, ст.38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Таким чином враховуючи, що ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» сплатило страхове відшкодування потерпілій особі, а відповідач після вчинення ДТП самовільно залишив місце пригоди, у зв?язку з чим у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 3028 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.4).

На підставі наведеного та керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» 10128 грн. відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» 3028 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Позивач, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Володимирська, буд.69;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Текст судового рішення складений 03.05.2024 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний