П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про повернення помилково стягнутої заборгованості, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь помилково стягнутий борг за електричну енергію у розмірі 2 207,99 грн. та 10 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 серпня 2020 року Святошинським районним судом міста Києва на підставі заяви ТОВ «Київські енергетичні послуги» був виданий судовий наказ з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з спожитої електроенергії у розмірі 14 276,25 грн., три відсотки річних в розмірі 309,88 грн., і 106,66 грн. інфляційної складової боргу, та судовий збір в розмірі 210,20 грн., всього стягнуто 14 902,99 грн. Судовий наказ було скасовано ухвалою Святошинського районного суду міста Києва 01 березня 2021 року. Проте, приватним виконавцем під час виконання судового наказу стягнуто з позивача в рахунок заборгованості 2 207,99 грн. Відповідач добровільно не повертає стягнуті кошти, що спонукає позивача до рішучих дій та звернення до суду з цим позовом. Дані обставини завдають позивачу моральних страждань, вона отримує потужні стреси, згубні для її здоров`я, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду для відновлення здоров`я.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини, наведені в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Київські енергетичні послуги» вказує на те, що станом на дату звернення до суду з заявою про отримання судового наказу та станом на дату відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , за наявною у Товариства інформацією, користувачем (споживачем електричної енергії) за цією адресою була саме ОСОБА_1 . Будь-яких змін щодо власника квартири за вищевказаною адресою ні від боржника, ні від третіх осіб до заявника не надходило. У даному ж випадку жодної помилки і вини будь-кого з учасників цих правовідносин не було, кошти стягували на виконання рішення суду, що вступило в законну силу, тому не можуть вважатися помилково стягнутими. Через відсутність порушень з боку відповідача необґрунтованою та незаконною є вимога позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 18 лютого 2021 року Святошинським районним судом м. Києва на підставі заяви ТОВ «Київські енергетичні послуги» був виданий судовий наказ за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з спожитої електроенергії у розмірі 14 276,25 грн., три відсотка річних в розмірі 309,88 грн., і 106,66 грн. інфляційної складової боргу, та судовий збір в розмірі 210,20 грн., всього стягнути 14 902,99 грн.

07 грудня 2020 року ТОВ «КЕП» подано заяву про примусове виконання судового наказу до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли О.О.

07 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бандолою О.О., за заявою ТОВ «КЕП», було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі судового наказу у справі № 759/13422/20 в межах суми 14 276,25 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року скасовано судовий наказ від 12 серпня 2020 року, виданий Святошинським районним судом міста Києва за заявою ТОВ «Київські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги спожитої електроенергії, 3% річних інфляційні витрати та судовий збір.

02 квітня 2021 приватним виконавцем Бандолою О.О. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме через скасування судом судового наказу.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові суд першої інстанції виходив з того, що спірна сума коштів виплачена позивачем відповідачу не добровільно, а на виконання судового рішення, яке у подальшому скасовано, а тому стягнуті кошти не можуть бути визнані помилково стягнутими. Процесуальним законодавством передбачений механізм на випадок таких ситуацій: поворот виконання рішення. Судом не встановлено та позивачем не доведено, що вона зверталася із заявою про поворот виконання рішення, а просить стягнути помилково стягнуті кошти звертаючись з даним позовом. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 визначено, що поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення.

Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватись шляхом подання заяви про поворот виконання.

В порядку повороту виконання відповідачеві повертається все стягнуте з нього за скасованим рішенням (гроші, певні речі) у повному обсязі. Поворот виконання допустимий лише у обсязі безпідставно отриманого за скасованим рішенням.

Аналізуючи норми процесуального права щодо повороту виконання рішення суду, слід виходити, що таке може бути застосовано належним судом якщо буде встановлено, що рішення суду було виконано до його скасування.

Судом першої інстанції при розгляді питання про скасування судового наказу, виданого 12 серпня 2020 року Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київські енергетичні послуги» про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги спожитої електроенергії, 3% річних та інфляційні витрати, питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось.

Отже, за умови якщо питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, чинне законодавство встановлює єдину можливість вирішення цього питання судом першої інстанції (чи іншим судом, в якому перебуває справа) стосовно рішення, яким з відповідача стягнуто певне майно.

Поворот виконання рішення суду є самостійним способом захисту прав і певною процесуальною формою поновлення судом порушених прав зацікавлених осіб у разі, коли судове рішення виконане, але згодом скасовано з відмовою у задоволенні позову.

Згідно висновку Верховного Суду у справі № 592/12956/21 від 22 березня 2023 року повернення набутого на підставі скасованого рішення має відбуватися через поворот виконання рішення, а не через повернення безпідставно набутого майна (кондикцію).

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки ОСОБА_1 не було підтверджено будь-якими доказами протиправної поведінки ТОВ «Київські енергетичні послуги» та спричинення останнім моральної шкоди ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру правовідносин.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.