ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/962/24 Справа № 629/332/22 Головуючий у першій інстанції: Авраменко А.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 січня 2019 року о 16 годині на вул. Гагаріна в смт. Панютине м. Лозова Харківської області з вини відповідача, який керував автомобілем «Opel Astra», державний номер НОМЕР_1 , сталася ДТП, за наслідками якої пошкоджено належний позивачу автомобіль «Ford Focus», державний номер НОМЕР_2 , яким керував чоловік позивачки - ОСОБА_4 . Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачки, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, склала 193840,61 грн. Ця сума частково була компенсована позивачці МТСБУ в розмірі 100000,00 гривень, оскільки відповідач на момент ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами як власник/володілець транспортного засобу. Тому позивач просила стягнути на свою користь з відповідача майнову шкоду (частину вартості відновлювального ремонту, яка залишилась) в сумі 93840,60грн, моральну шкоду в сумі 5000,00 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП від 25 січня 2019 року, 93840,60 грн, а в якості відшкодовування моральної шкоди 1000,00 грн, а всього 94840,60 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення і направлення справи до суду першої інстанції для нового розгляду.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 25 січня 2019 року, близько 16-00 години, рухався на автомобілі «Ореl Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , по вулиці Гагаріна в смт. Панютине, м. Лозова, Харківської області. Уцей час йому на зустріч, керуючи автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався ОСОБА_4 Керуючи автомобілем «Ореl Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 не дотримав безпечного бокового інтервалу керованим транспортним засобом та створив небезпеку для дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем, яким керував ОСОБА_4 . В результаті даної дорожньо-транспортної транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль «Ford Focus», державний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності позивачці, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого Відділом РЕР ДАІ №3 ГУМВС України в Дніпропетровській області, та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 20.06.2019 щодо зміни прізвища з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 (а.с. 11).

Цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП, що мала місце 25 січня 2019 року, застрахована не була, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Цей факт відповідачем не спростований та в апеляційній скарзі ним не заперечувався.

На момент вказаної вище цивільно-правова відповідальність власника (володільця) транспортного засобу «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» на підставі полісу №/3182186 від 21.06.2018 зі строком дії до 21.06.2019, страховою сумою (лімітом відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 200000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн та франшизою у сумі 2000,00 грн (а.с. 12).

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.10.2019 року по справі №629/4726/19 визнано ОСОБА_1 винним за ч. 2 ст. 286 КК України у спричиненні вказаної вище ДТП та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Вирок набрав законної сили 03.11.2019 (а.с. 13-14).

Згідно змісту вказаного вище вироку від 03.10.2019 року №629/4726/19, зокрема, керуючи автомобілем «Ореl Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , діючи з необережності, у формі злочинної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п. 13.3 Правил Дорожнього руху України, згідно яких «При обгоні, випередженні, об`їзді перешкоди або зустрічному роз`їзді необхідно дотримувати безпечний інтервал, для того щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», не дотримав безпечного бокового інтервалу керованим транспортним засобом та створив небезпеку для дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем, яким керував ОСОБА_4 (а.с. 13-14).

Відповідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, №12019 від 02 серпня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_7 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Focus», державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП від 25 січня 2019 року, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 193840,61 грн, ринкова вартість автомобіля (без урахувань пошкоджень у ДТП) на момент оцінки 230076,00 грн (а.с. 22-55).

Позивачка звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування заподіяної шкоди.

02 квітня 2020 року МТСБУ здійснило на користь позивачки регламенту виплату на суму 100000,00 гривень, що підтверджується копією листа МТСБУ від 01 квітня 2020 року, а також випискою з банківського рахунку позивача (а.с. 20, 21).

Судом першої інстанції також встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року у цивільній справі №629/3378/21 задоволено позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду в розмірі 100000,00 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270,00 грн., а всього 102270 (сто дві тисячі двісті сімдесят) гривень. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

У вказаному вище рішенні, зокрема, зазначено, що оскільки на момент настання ДТП ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у МТСБУ виникло право до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди в сумі 100000,00 грн.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, зокрема, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про дату судового розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати своє право на захист.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення апелянта про слухання справи судом першої інстанції заслуговують на увагу. Матеріали справи не містять доказів спростування наведеного твердження апелянта, не містять доказів належного своєчасного виконання місцевим судом положень статей 128-130 ЦПК України та повідомлення ОСОБА_1 про слухання справи судом першої інстанції 12 грудня 2022 року.

На аркуші справи 119 наявна судова повістка на ім`я ОСОБА_1 про дату судового засідання суду першої інстанції на 12.12.2022 року. Однак, докази належного та своєчасного вручення відповідачу судової повістки, або повернення конверту з відміткою відмови в отриманні чи відсутності адресата за вказаною адресою, повідомлення ОСОБА_1 про дату та час судового засідання на 12.12.2022 року іншими засобами зв`язку, у справі відсутні.

Наявний на аркуші справи 124 поштовий конверт з відміткою повернення за закінченням терміну зберігання підтверджує повернення без вручення відповідачу судової повістки на 17.11.2022.

У клопотанні від 16.11.2022 про відкладення розгляду справи на 17.11.2022 відповідач, зокрема, зазначив, що не отримував копії позовної заяви, а також повідомив суду реквізити своєї адреси електронної пошти й номер телефону (а.с. 115). Однак, у матеріалах справи відсутні докази направлення ОСОБА_1 судової повістки на 12 грудня 2022 року на адресу електронної пошти, смс-повістки, тощо.

Враховуючи неналежне повідомлення апелянта про розгляд даної справи в суді першої інстанції; керуючись положенням п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України про те, що вказане порушення є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, - апеляційний суд дійшов висновку про скасування заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 року та ухвалення нового судового рішення.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності).

У пункті 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

У зазначеному вище пункті постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 також роз`яснено, що необхідно розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 18 березня 2020 року у справі №328/2750/18.

Судом апеляційної інстанції установлено, що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2023 року у справі №629/1312/23, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, визнано ОСОБА_4 (водія автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_6 ) винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (порушення правил безпеки дорожнього руху у ДТП, що мала місце 25.01.2019 року), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Згідно змісту вказаного вище вироку від 22 червня 2023 року №629/1312/23, зокрема, керуючи автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п. 13.3 Правил Дорожнього руху України, згідно яких «При обгоні, випередженні, об?їзді перешкоди або зустрічному роз"їзді необхідно дотримувати безпечний інтервал, для того, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», не дотримав безпечного бокового інтервалу керованим транспортним засобом створив небезпеку для дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем, яким керував ОСОБА_1 .

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено вину обох водіїв (володільців) у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 по вулиці Гагаріна в смт. Панютине, м. Лозова, Харківської області, а саме водія автомобіля «Ореl Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , - ОСОБА_1 та водія автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_4 , який з червня 2019 року є чоловіком позивачки (а.с. 10).

У справі №629/1312/23, зокрема, встановлено, що згідно з висновком експертів №20358/20359/20-52 від 26.01.2021 року за результатами проведення повторної комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, виходячи з умов виникнення даної пригоди, що наведені в наданих на дослідження матеріалах справи, в сукупності з встановленими в рамках даного дослідження характеристиками розвитку даної пригоди, дії обох водіїв (як водія автомобіля Ford ОСОБА_4 так і водія автомобіля Opel ОСОБА_1 ), з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п.13.3 ПДР України та дана невідповідність знаходиться в причинному зв?язку з виникненням пригоди.

Колегія виходить із рівності ступеня вини учасників ДТП (водіїв транспортних засобів) у даній справі, враховуючи, що вироками судів, які набрали законної сили, їх обох було визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, через порушення ними вимог п. 13.3 Правил Дорожнього руху України, а саме недотримання безпечного бокового інтервалу керованими транспортними засобами створення небезпеки для дорожнього руху, в результаті чого допущення зіткнення із зустрічним автомобілем.

Необхідно також зауважити, що різне остаточне призначення покарань ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у даному випадку не свідчить про необхідність відступу від рівності ступеня їх вини у ДТП, адже при визначенні судом покарання враховується, зокрема, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, на відповідача покладається обов`язок з відшкодування позивачці половини (50%) вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що становить 96920,31 грн (193840,61 грн / 2), з урахуванням змісту заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП, що мала місце 25 січня 2019 року, застрахована не була.

Згідно з п.п. а п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

02 квітня 2020 року МТСБУ здійснило на користь позивачки регламенту виплату на суму 100000,00 грн, а рішенням суду від 06 вересня 2022 року №629/3378/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 100000,00 грн.

Позивачка змінила прізвище, у зв`язку з реєстрацією шлюбу 20.06.2019, з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого Лозівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області (а.с. 10).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; розглядаючи дану справу в межах заявлених позовних вимог щодо стягнення на користь позивачки матеріальної шкоди у вигляді частини вартості відновлювального ремонту належного їй транспортного засобу «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні; встановивши вину обох водіїв у ДТП, яка мала місце 25 січня 2019 року та обов`язок відповідача з відшкодування позивачці половини (50%) вартості відновлювального ремонту, що становить 96920,31 грн, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів, адже Моторним (транспортним) страховим бюро України уже виплачено ОСОБА_3 100000,00 грн завданої ОСОБА_1 шкоди.

Суд також зауважує, що відповідно до п.п. 38.2.1. п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресивний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року №629/3378/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду в розмірі 100000,00 грн., які були виплачені ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_8 02.04.2020 року.

Тому стягнення з відповідача грошових коштів у даній цивільній справі призведе до покладення на нього подвійної відповідальності за завдану ним шкоду позивачці в сумі 96920,31 грн.

Обґрунтування у відзиві на апеляційну скаргу, що на відповідача покладається солідарна (разом з водієм транспортного засобу «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_4 ) відповідальність є безпідставними.

Потрібно розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам).

У даній справі шкода завдана позивачці унаслідок пошкодження належного їй автомобіля («Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який зітнувся у ДТП з іншим транспортним засобом. Водій цього автомобіля ОСОБА_4 , що кермував транспортним засобом з дозволу позивачки, також визнаний винним у вчиненні ДТП.

Тому в даному випадку підлягає застосуванню положення пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України, за змістом якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Солідарне відшкодування шкоди вказаною нормою не передбачено.

Щодо вимог позовної заяви про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Приймаючи до уваги, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 січня 2019 року позивачці була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою через хвилювання, перебуванні у стані стресу через пошкодження належного їй автомобіля, необхідності додаткових зусиль для здійснення ремонту транспортного засобу, неможливості певний час користуватись автомобілем, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості; враховуючи також вину обох водії у спричиненні ДТП, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, допустив порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення.

За положеннями статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи (ч. 2 ст. 378 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування порушення місцевим судом правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Отже, у даному випадку в суду апеляційної інстанції відсутні повноваження для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Тому вимоги апеляційної скарги у цій частині задоволенню не підлягають.

Заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, згідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, п. ч. 1 та п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачкою судового збору (992,40 грн х 2), а також витрат на професійну правничу допомогу (4000,00 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (1,01%) в сумі 60,45 грн. (а.с. 71,72).

Витрати на професійну правничу допомогу позивачки підтверджуються копіями договору про надання правничої допомоги від 17.01.2022, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №1057, ордера на надання правничої (правової) допомоги від 24.01.2022, детальним описом наданих послуг, а також квитанцією №153_5 від 17.01.2022 на суму 4000,00 грн (а.с. 68-70, 73, 76).

На позивачу покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачем судового збору при поданні апеляційної скарги (1488,60 грн.) пропорційно залишеним без задоволення вимогам (98,99%) в сумі 1473,57 грн. (а.с. 148).

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь ОСОБА_1 у розмірі 1413,12 грн. (1473,57 грн. - 60,45 грн.).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 376, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати у розмірі 1413 (одна тисяча чотириста тринадцять) грн 12 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 03 травня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова