ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд ускладі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони справи

позивач- ОСОБА_1

відповідач ПОКРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У М. КРИВОМУ РОЗІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року, ухваленого суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 22 січня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПОКРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У М. КРИВОМУ РОЗІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА) про зняття арешту.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником іншої частини квартири є його покійний батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана квартира належить їм на підставі договору обміну від 13.01.1999 року, посвідченого Універсальною товарною біржею «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом».

Позивач у серпні 2023 звернувся до суду із позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Під час розгляду справи було отримано витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.08.2023 року, з якого вбачається, що на підставі постанови від 04.12.2008 року було накладено арешт на їх квартиру. Арешт, накладений на вище зазначене майно перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПОКРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У М. КРИВОМУ РОЗІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА) про зняття арешту, відмовлено повністю.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що підставою для задоволення позову стало те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься певна кількість судових рішень про стягнення з позивача на користь певних юридичних осіб грошових коштів, проте, звертає увагу на те, що всі рішення, які наявні в реєстрі були ухвалені після накладення арешту, а саме після 04.12.2008 року. Вказує, що жодного виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 на теперішній час немає. На підтвердження відсутності у нього заборгованості за житлово-комунальні послуги просить долучити до матеріалів справи довідку Нова-Ком. Наголошує на тому, що на теперішній час відсутня будь-яка інформація про виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно. Витяг з реєстру боржників та довідка про відсутність заборгованості не подавались до суду першої інстанції, адже йому не було відомо, що суд особисто буде вишукувати підстави для відмови у позові (а саме перевіряти позивача на наявність заборгованості зі сплати комунальних платежів. Зазначає, що спілкуючись з відповідачем по справі до нього не було жодних претензій і йому було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав щодо зняття арешту на квартиру. Посилаючись на ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», вказує на те, що арешт може бути знятий за рішенням суду, оскільки іншої можливості зняти арешт він не має, так як орган який наклав арешт відмовив у його знятті.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення його позовних вимог про зняття арешту з квартири, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до листа Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04 жовтня 2023 року №28.10-34/125596, орган державної виконавчої служби зазначив, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 02.10.2023 відносно ОСОБА_1 , обліковується наступний запис про обтяження (№8260142), об`єкт обтяження квартира, адреса: АДРЕСА_1 . Надати більш детальну інформацію, в тому числі щодо виконавчих проваджень, які надходили на виконання не є можливим, оскільки у відповідності до наказу від 25.12.2008 за №2274/5 «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» та наказу від 07.06.2017 №1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки.

Судом встановлено, що позивач у своїй заяві зазначає «Було отримано витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 серпня 2023 року з якого вбачається, що на підставі постанови від 04.12.2008 року було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме; на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в рамках виконавчого провадження №АЕ904472».

В судовому засіданні судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься певна кількість судових рішень про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь певних юридичних осіб грошових коштів.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі, виходив з того, що ОСОБА_1 подано позов до неналежного відповідача, оскільки за вказаними категоріями справ належним відповідачем є певна юридична особа на користь якої з позивача стягуються грошові кошти, а відповідний орган державної виконавчої служби має бути залучений як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не може погодитись з доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 Постанови Пленуму ВССУ №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Згідно положень ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Приписами статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч.1 ст.39 Закону).

Так, під час розгляду справи встановлено, що в рамках виконавчого провадження №АЕ904472 на підставі постанови від 04.12.2008 року було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме; на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та оскільки за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 02.10.2023 відносно ОСОБА_1 , обліковується запис про обтяження квартири (№8260142), відповідно виконавче провадження не закінчено, тому і не знято арешт у відповідності з нормами ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто позивач є боржником у незакінченому виконавчому провадженні, тому він не має права на подачу позову про зняття арешту з належного йому майна, у такому випадку, боржник як сторона виконавчого провадження має право оскаржити дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, подавши скаргу в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

За наведених вище обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: