Справа №705/3051/24
2/705/1777/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши заяву представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Меркулова Валерія Валерійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Меркулов В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Одночасно з поданням позовної заяви до суду представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує тим, що у порушення статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, щомісячних погашень кредиту не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, вважають необхідним прийняти заходи забезпечення позову.

Відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість. У банку відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов`язків перед кредитором.

Найчастіше за порушенням зобов`язань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного Відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. З огляду на зазначене вважають, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

В ході відпрацювання проблемної заборгованості банку стало відомо що відповідачу належить певне майно, а саме земельні ділянки та нежитлові будівлі

Майно належить Відповідачу на праві власності, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Просить суд накласти арешт на: - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0577 площа (га): 0.3441, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0651 площа (га): 0.25, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0653 площа (га): 0.2791, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину нежитлової будівлі дитячого садка, загальною площею 364.7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину будинку загальною площею 53.20 кв.м., житловою площею 29.90 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0498 площа (га): 0.25, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0530 площа (га): 0.2421, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0630 площа (га): 0.1164, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - частину нежитлової будівлі та споруди "Меблевий цех", загальною площею 1326.20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України суддя вважає за необхідне розглянути вказану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, позовну заяву та додані до них документи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч.6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.п.1, 2 та 4 ч.1, 2 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У п.7 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ вказано, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14.06.2021 по справі № 308/8567/20, згідно з якою першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті. У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову.

Також судом враховується практика Європейського суду з прав людини, який через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Разом з тим, вирішуючи питання про співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами суд виходить з наступного.

Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 320/3560/18 (провадження № 61-5051св19) достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

За висновком Верховного Суду, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 643/12369/19 від 19.02.2021 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, з`ясувати зокрема відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

При цьому, Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Враховуючи зазначені норми закону, правові позиції Верховного Суду та обставини справи, суд дійшов висновку про неповну співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, у зв`язку з чим, з метою найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна, суд вважає, що достатнім заходом забезпечення позову буде заборона на право розпоряджатися частиною нерухомого майна, вартість якого є найбільш співмірною з предметом спору.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач подав заяву про забезпечення позову, одночасно з подачею позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 162534,09 грн.

Як вбачається з наданих заявником матеріалів заяви, відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) є власником земельних ділянок, нежитлових будівель, будинку, а саме: - 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0577 площа (га): 0.3441, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0651 площа (га): 0.25, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0653 площа (га): 0.2791, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину нежитлової будівлі дитячого садка, загальною площею 364.7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину будинку загальною площею 53.20 кв.м., житловою площею 29.90 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0498 площа (га): 0.25, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0530 площа (га): 0.2421, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0630 площа (га): 0.1164, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частину нежитлової будівлі та споруди "Меблевий цех", загальною площею 1326.20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач добровільно не виконує свої грошові зобов`язання, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості в судовому порядку. За таких обставин, у разі задоволення позову про стягнення заборгованості, відповідач, маючи нерухоме майно, на яке в подальшому може бути звернуто стягнення в примусовому порядку для забезпечення виконання рішення суду, зможе його відчужити, що в підсумку може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на 1/2 частину земельної ділянки та 1/2 частину нежитлової будівлі та споруди «Меблевий цех» є достатнім та буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що до вирішення справи по суті про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід накласти арешт на: - 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0577 площа (га): 0.3441, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; - 1/2 частину нежитлової будівлі та споруди «Меблевий цех», загальною площею 1326.20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В решті заявлених вимог забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Як передбачено ч.1 ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), оскільки обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч.3 ст.154 ЦПК України, відсутні.

За таких обставин, оскільки суд прийшов до висновку, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, такий захід є обґрунтованим та співмірним заявленим позовним вимогам, а тому суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Меркулова Валерія Валерійовича про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на наступне майно:

- 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0577 площа (га): 0.3441, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину нежитлової будівлі та споруди «Меблевий цех», загальною площею 1326.20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію даної ухвали направити представнику заявника АТ КБ «ПриватБанк» - Меркулову В.В. для пред`явлення до виконання та відповідачу ОСОБА_1 для відома.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Р. В. Піньковський