ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4764/24 Справа № 211/5956/23 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М.,Зубакової В.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/5956/23за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої в результаті кримінального правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року (суддя Сарат Н.О.), ухвалене в приміщенні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що 22 червня 2018 року ОСОБА_2 перебував у нетверезому стані, нецензурно лаявся та завдав удар по багажному відділенню його автомобіля, він зробив йому зауваження, на що відповідач почав наносити йому удари правою рукою в область обличчя, тулуба та правою ногою по лівій кісті., в наслідок чого наніс йому численні ушкодження у вигляді синців обличчя, лівої верхньої і правої кінцівок, тулубу, крововиливів в слизову оболонку верхньої губи, вивиху основної фаланги першого пальця лівої кісті. Згідно висновку експерта № 1088 від 23 липня 2018 року йому спричинені легкі тілесні ушкодження, у вигляді: синців обличчя, лівої верхньої і правої нижньої кінцівок, тулубу, крововиливи в слизову оболонку верхньої губи, вивих основної фаланги 1-го пальця лівої кисті, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Після спричинення йому тілесних ушкоджень він змушений був проходити курс лікування та в результаті ще було виявлено пошкодження зуба. На лікування ним було витрачено 1950 гривень 31 коп., що підтверджується чеками та медичними документами. Діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, оскільки в результаті протиправних дій відповідача було порушено його звичний спосіб життя. Довгий час він не міг виходити з дому, тому що на обличчі було багато синців та набряк, не міг працювати через вивих основної фаланги першого пальця і кісті, не міг спілкуватися з друзями, так як зовнішній вигляд перешкоджав йому спілкуватись. Також він почував себе приниженим та знеславленим. Крім того, кримінальне провадження слухалося з 2018 року з вини ОСОБА_2 , який постійно відкладав слухання справи та не з`являвся до судового засідання, не приніс йому вибачення за скоєне. З 2018 року він знаходиться у стані стресу, що спричиняє йому страждання та створює психологічний дискомфорт. З 2018 року він почуває себе неспроможнім захистити себе, тому що ОСОБА_2 постійно веде себе як переможець та не зробив висновки від скоєного.

Просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 1950,31 грн. та моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1950,31 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Судове рішення в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1 950,31 грн. мотивоване тим, що судом першої інстанції було встановлено та підтверджено належними та достатніми доказами, що відповідач вчинив неправомірні дії відносно позивача ОСОБА_1 , що мало наслідком ушкодження його здоров`я. За таких обставин відповідач зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду, яка складається з вартості лікування, спрямованого на відновлення здоров`я позивача.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача є обґрунтованими, щодо спричинення йому моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 . Зазначені неправомірні дії відповідача дійсно призвели до ушкодження здоров`я ОСОБА_1 , що змусило його звертатись до медичних закладів для його відновлення, а також до правоохоронних органів та до суду за захистом своїх прав. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що заявлений позивачем розмір є значно завищеним, в той час як розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, відповідач посилається на порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача витрат на придбання ліків, понесених позивачем у 2018 році в сумі 1950,31 грн., є таким, що ґрунтується на документах, які самі по собі не можуть беззаперечно доводити винуватість відповідача у заподіянні позивачу тілесних ушкоджень, оскільки свідчать лише про наслідки у вигляді ушкодження здоров`я та не містять відомостей про заподіювача такої шкоди. Крім того, самі по собі матеріали кримінального провадження № 0001163 не містять доказів визнання відповідачем своєї вини, так само як і не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факти заподіяння позивачу відповідачем тілесних ушкоджень. Також апелянт акцентує увагу колегії суддів, що протиправність дій відповідача е підтверджується ані показаннями свідків, а ні іншими засобами доказування, які б давали підстави прийти до висновку, що саме відповідач, а не будь-яка інша особа, був завдавачем матеріальної та моральної шкоди позивачу.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

22 червня 2018 року приблизно о 23:30 годині ОСОБА_2 проходив біля будинку АДРЕСА_1 , де побачив, що йому назустріч заднім ходом направляється автомобіль марки «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та завдав удар по багажному відділенню вказаного автомобіля, від чого водій - ОСОБА_1 зупинився та вийшов з машини. Надалі, ОСОБА_2 почав висловлюватися на адресу ОСОБА_1 нецензурною лайкою та почав наносити йому удари правою рукою в область обличчя, тулуба та правою ногою по лівій кісті. ОСОБА_2 наніс позивачу численні ушкодження у вигляді синців обличчя, лівої верхньої і правої кінцівок, тулубу, крововиливів в слизову оболонку верхньої губи, вивиху основної фаланги першого пальця лівої кісті.

Органи досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфікували за частиною 2 статті 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку експертного дослідження № 907 від 25.06.2018 при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_1 , виявлено ушкодження у вигляді: синців обличчя, лівої верхньої і правої нижньої кінцівок, тулубу; крововиливів в слизову оболонку верхньої губи; вивиху основної фаланги 1-го пальця лівої кисті - які виникли від ударної дії тупого твердого предмету ( предметів). Характер виявлених ушкоджень, при первинному обстеженні, а саме ступінь їх загоєння ( синці з нечіткими котурами, крововиливи темно-червоного кольору, дані медичної документації), свідчать, що давність виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваним. За своїм характером вивих 1-го пальця лівої кисті відноситься до середнього ступеня тяжкості. Синці обличчя, лівої верхньої і правої нижньої кінцівок, крововиливи в слизову оболонку верхньої губи за характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки ( а.с. 9-14).

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року, на підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статі 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0001163 відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбачено ст. 125 ч. 2 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду, роз`яснивши право позивача звернутися з позовом до суду в порядку цивільного судочинства ( а.с. 4-5).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 та частини 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1 950,31 грн. виходив з того, що було встановлено та підтверджено належними та достатніми доказами те, що відповідач вчинив неправомірні дії відносно позивача ОСОБА_1 , що мало наслідком ушкодження його здоров`я. За таких обставин відповідач зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду, яка складається з вартості лікування, спрямованого на відновлення здоров`я позивача.

Проте, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Так, згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

За частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння (кримінальне правопорушення) та чи вчинене воно цією особою.

У справі, яка переглядається, установлено, що ухвалою від 06 вересня 2023 року, яка набрала законної сили 13 вересня 2023 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, кримінальне провадження відносно нього - закрито.

Таким чином у відповідності до положень часини 6 статті 82 ЦПК України, ухвала суду про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 є обов`язковою у питанні чи мали місце неправомірні дії та чи вчинені вони відповідачем.

Отже, обставини про те, що ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, лівої верхньої і правої нижньої кінцівок, тулубу, крововиливи в слизову оболонку верхньої губи, які згідно висновку експерта № 1088 від 23.07.2018 відносяться за своїм характером до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки - П.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 р. №6; вивих основної фаланги 1-го пальця лівої кисті, який згідно висновку експерта № 1088 від 23.07.2018 відносяться за своїм характером до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів - П.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 р. № 6, є встановленими в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження та не оскаржені обвинуваченим.

Відповідач ОСОБА_2 у рамках кримінального провадження відносно нього, заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення від кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що не відноситься до реабілітуючи підстав та не наполягав на розгляді справи з метою довести свою невинність у даному кримінальному правопорушенні.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що в рамках кримінального провадження не було доведено ні факту заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, ні факту того, що такі ушкодження були нанесені ОСОБА_2 є безпідставними та фактично стосуються обґрунтованості ухвали суду у кримінальному провадженні.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача витрат на придбання ліків, понесених позивачем у 2018 році в сумі 1 950,31 грн, так як ця сума є значно завищеною та не відповідає матеріалам справи.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки довідки КЗ «Криворізька МКЛ № 2» ДОР» від 23 червня 2018 року при зверненні ОСОБА_1 був накладений гіпс, що відповідає квитанціям від 23 червня 2018 року, відповідно до яких позивачем було придбано Плівку Радіограф, гіпс, рукавички, бинт на загальну суму 98,85 грн, також лікарем були призначені два препарати: серрату та кетанов, на загальну суму 94,06 грн. (а.с.15). Також згідно квитанції про оплату, позивачем сплачено за видачу висновків спеціаліста від Криворізького відділу СМЕ - 271,40 грн. Отже розмір документально підтвердженої матеріальної шкоди становить 464,32 грн.

Проте колегія суддів не приймає до уваги квитанцію про лікування зуба у розмірі 1 510,00 грн, так як ні в огляді лікарів, ні у висновку експерта ушкодження зуба не значиться.

Так, за частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд виходить з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що травмування зуба було спричинене саме нанесеними тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 , а не у зв`язку з іншими подіями. Зазначене має характер припущень, а тому рішення в частині розміру матеріальної шкоди підлягає зміні, шляхом зменшення з 1 950,31 грн. до 464,32 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн, судом першої інстанції були враховані фактичні обставини справи, глибина душевних страждань позивача, який через дії відповідача отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого зазнав негативних переживань та емоцій. Суд виходив з засад розумності та справедливості.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 та частини 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а саме, його зменшенню з 1 950,31 грн до 464,32 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір, у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 1 073,60 грн., як мінімальну ставку розміру судового збору при поданні даної позовної заяви.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року змінити в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Зменшити розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 1 950 (однієї тисячі дев`ятсот п`ятдесяти ) гривень 31 копійки до 464 (чотириста шістдесяти чотирьох) гривень 32 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір, у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, як мінімальну ставку розміру судового збору при поданні даної позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді Я.М.Бондар

В.П.Зубакова