Справа № 346/6317/23
Провадження № 22-ц/4808/606/24
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Луганської В. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційнускарг у представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2024 року в складі судді Калинюка О. П., ухвалене в м. Коломиї Івано-Франківській області, повний текст якого виготовлено 19 лютого 2024 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 17 жовтня 2011 року. Відповідачка при підписанні анкети - заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Тарифами» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю поінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», що були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву між сторонами, відповідно до статті 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про умови кредитування. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 33 000,00 грн.

У порушення вимог закону та умов договору відповідачка належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 17 вересня 2023 року має заборгованість у розмірі 40 078,37 грн, яка складається із: 32 399,73 грн заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 7678,64 грн заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Посилаючись на зазначені обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 40 078,37 грн та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2011 року у загальному розмірі 35 314,94 грн станом на 17 вересня 2023 року та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. У решті вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем вказано, що відповідачка станом на 17 вересня 2023 року порушила умови кредитного договору і має заборгованість у загальному розмірі 40 078,37 грн, з яких: 32 399, 73 грн за тілом кредиту та 7 678,64 грн заборгованості за відсотками за користування цим кредитом. Однак, позивачем не надано суду належних доказів, які б містили умови щодо сплати відсотків, нарахованих за прострочений кредит, а тому підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за вказаних відсотками немає. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, суд зазначив, що обґрунтовуючи позовну вимогу в цій частині, позивач посилався на те, що з 01 березня 2019 року були внесені зміни до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування процентів, а саме згідно п. 2.1.1.12 в разі починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частин 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін в розмірі подвійних процентів за користування кредитом, базовий розмір яких передбачений Тарифами. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідачка ознайомилась зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг від 01 березня 2019 року щодо нарахування процентів за частиною другою статті 625 ЦК України та що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних процентів. З урахуванням наведеного, відсутні підстави для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів. А тому суд вважав, що позивач має право на стягнення з відповідачки трьох процентів річних від простроченої суми в межах загального трирічного строку позовної давності, а саме за період з 18 вересня 2020 року по 17 вересня 2023 року включно у розмірі 2 915, 21 грн (32 399,73 ? 3% : 365 ? 1095), і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задоволити, стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 7 678,64 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка у заяві від 17 жовтня 2011 року власноручним підписом засвідчила, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Тарифами» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були наданні її для ознайомлення у письмовому вигляді. Крім того, разом із анкетою-заявою, відповідачкою 17 жовтня 2011 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У вказаній довідці, вказано, зокрема, що базова процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % в місяць. Надалі, 02 червня 2021 року ОСОБА_1 ознайомилась з умовами кредитування в банку шляхом підписання актуальної заяви про приєднання до Умов та Правил наданих послуг, в якій зазначено умови щодо процентної ставки. Тобто, відповідачка була належним чином повідомлена про умови кредитування щодо сплати процентів. Проте, суд вказаним доказам не надав належної оцінки та дійшов передчасного висновку про відмову в позові в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 звернулася до АТ К «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17 жовтня 2011 року.

У заяві зазначено про те, що відповідачка згідна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. А також, що вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» на підставі підписаного кредитного договору ОСОБА_1 були видані кредитні картки.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 позичальниці було встановлено кредитний ліміт по картці у розмірі 300 грн, який в подальшому неодноразово збільшувався, востаннє 02 червня 2021 року до 33 000,00 грн, 01 травня 2023 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за договором б/н від 17 жовтня 2011 року станом на 17 вересня 2023 року складає 40 078,37 грн, з них, 32 399,73 грн заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 7678,64 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахована комісії.

Відповідно до виписки за договором ОСОБА_1 за період 17 жовтня 2011 року по 21 вересня 2023 року користувалась кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснювала платежі, поповнювала карту, тощо.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, а також, вийшовши за межі апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з цих Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі висновки, узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Разом із тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що пред`являючи позов, Банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, також надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17 жовтня 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , та визначає, зокрема, розмір процентів за користування кредитом 2,5 % в місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів.

Заперечень від ОСОБА_1 щодо не підписання довідки від 17 жовтня 2011 року апеляційному суду не надходило.

Таким чином, суд першої інстанції помилково вважав, що позивачем не було надано доказів на підтвердження погодження сторонами умов кредитування щодо сплати відсотків.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість за договором б/н від 17 жовтня 2011 року станом на 17 вересня 2023 року складає 40 078,37 грн, з них, 32 399,73 грн заборгованість за тілом кредиту; 7 678,64 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Наявність заборгованості у розмірі 40 078,37 грн підтверджується і випискою за договором, яка є первинним документом, оформленим відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги представника позивача щодо неправильності висновків суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками у розмірі 7 678,64 грн.

При цьому, в ході апеляційного розгляду колегія суддів також виявили порушення судом норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а тому вважає можливим вийти за межі апеляційної скарги.

Так, частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Звертаючись до суду із вказаним позовом банк просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 40 078,37 грн. При цьому зазначав, що така складається зі заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 399,73 грн та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7 678,64 грн.

Проте, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення в порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства вийшов за межі позовних вимог та вирішив вимогу про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, яку не було заявлено позивачем у позовній заяві.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

За таких обставин, з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню 2 684,00 грн сплаченого судового збору за подання позову та 4 026,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 6 710,00 грн понесених судових витрат.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2011 року станом на 17 вересня 2023 року у загальному розмірі 40 078,37 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 6 710 гривень понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 травня 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

В. М. Луганська