Провадження № 2-о/932/242/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.

за участю секретаря: Дубовик К.В.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ у місті Дніпрі державної міграційної служби України у м. Дніпрі Головного управління у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2023 року заявник звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, Донецька область на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року.

Стислий виклад позиції заявника.

Заявник не має можливості у встановленому законом порядку отримати паспорт громадянина України, оскільки є необхідність у судовому порядку довести факт проживання на території України з 24 серпня 1991 року по 13.11.1991. Даний факт підтверджується народження у місті Донецьк, станом на момент проголошення Незалежності України йому було 8 років і він відвідував загальноосвітню школу, пізніше був засуджений до покарання у м. Донецьку, таким чином наявний зв`язок між народженням заявника та його подальшим життям на території України.

Від представника заінтересованої особи надійшли пояснення на заяву, в яких він просив відмовити в задоволенні позову, оскільки заявником не надано жодних доказів на підтвердження заявлених вимог.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дій вчиненні в справі.

Ухвалою судді від 27 грудня 2023 року відкрите провадження у справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2024 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Цитульському В.І. здійсненого на підставі розпорядження керівника апарату суду від 03 червня 2024 року №158.

Ухвалою судді від 05 червня 2024 року цивільну справу прийнято о провадження та призначено до судового розгляду.

Заявник в судовому засіданні просив задовільнити його заяву, вказав про неможливість вирішити питання у позасудовий спосіб.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №5, встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Донецькій області місто Донецьк Ворошилівський район.

Відповідно до довідки директора середньої шкоди №19 ОСОБА_1 навчався у загальноосвітній школі №19 Київського району м. Донецька.

Згідно трудової книжки батько заявника ОСОБА_2 працював з 27.11.1989 поваром Донецького тресту столових. Стаж роботи з 01.12.1989 по 31.12.1990 та з 01.02.1991 по 13.03.1991 не зарахований до загального та безперервного стажу роботи, у зв`язку з відбуттям покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі. 12 вересня 1991 року переведений поваром 4 розряду столової №31. Та лише у 1994 році звільнений за власним бажанням.

Таким чином, станом на проголошення Незалежності України батько заявника працював на території України м. Донецьк.

При цьому на той момент самому заявникові було 8 років.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що доводиться сестрою заявникові, народилася у місті Донецьку.

Згідно свідоцтв про смерть, як батька так і матері, такі померли на території Донецької області: батько у 2000 році, мати у 2006 році.

Норми права застосовані судом.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001(в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено, зокрема, Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Мотиви та висновки суду.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Заявник позбавлений можливості встановити факт, з яким звернувся до суду, у позасудовий спосіб. Від встановлення такого факту залежить можливість реалізації фундаментальних прав заявника.

Особа не може нести негативних наслідків за незбереження державними органними чи органами місцевого самоврядування документів та інформації.

Враховуючи наведене, а також аналізуючи зібрані докази за стандартом більшої переконливості, висновок про проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 видається вірогіднішим ніж протилежний.

Зокрема заявник народився, до вказаної дати та після неї проживав на території України.

Доказів його перебування за межами території України станом 24.08.1991 не здобуто. Жодних зауважень щодо правомірності перебування заявника на території України держані органи ніколи не наводили.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про задоволення заяви.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ у місті Дніпрі державної міграційної служби України у м. Дніпрі Головного управління у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, Донецька область на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений та проголошений 26 червня 2024 року.

Суддя В.І. Цитульський