Справа № 630/1608/23
Провадження № 2/630/102/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Нерубацької А.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/1608/23 (провадження № 2/630/102/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 серпня 2008 року Комінтернівським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 359; та визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом із батьком,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову представник позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , вказав, що з 16 серпня 2008 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_6 . Але шлюбні відносини позивача з дружиною фактично припинились і наразі вони проживають окремо один від одного, оскільки через несумісність характерів, різні погляди на подружнє життя вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тому подальше збереження сім`ї не відповідає його інтересам, і примирятися він не бажає. Наразі старший син подружжя досяг віку 14 років і може самостійно обирати своє місце проживання, а молодший син ОСОБА_6 проживає разом із батьком. Кожен з батьків докладає необхідних зусиль для забезпечення належних умов життя і розвиту для обох дітей. Наразі батьки узгодили між собою те, що молодший син проживати з батьком, але хоче в судовому порядку визначити місце проживання дитини. На відміну від дружини він здатен забезпечити нормальний розвиток і умови проживання для свого сина.

Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, але його представник ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та проведення розгляду справи за її відсутності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав.

Ознайомившись з заявою відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана нею особисто. Від так, визнання відповідачем позову не порушує її права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне.

Сторони перебувають у шлюбі з 16 серпня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , виданим 16 серпня 2008 року Комінтернівським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_6 , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим 28 січня 2009 року Московським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції, та свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , виданим 28 жовтня 2015 року Московським відділом державної РАЦС Харківського міського управління юстиції.

На даний час сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, проживають за різними адресами та спільного господарства не ведуть. Відносини між сторонами припинились та носять формальний характер через відсутність бажання перебувати у шлюбі. Примирятися вони не бажають, оскільки втратили почуття любові один до одного через різні погляди на сімейне життя і обов`язки, що призвело до взаємного відчуження. Намір сторін розірвати шлюб є остаточним та не суперечить їх інтересам.

За таких обставин суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, тому задовольняє позов в повному обсязі.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що батько не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір`ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст. 161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс-16 від 14 грудня 2016 року.

Дитина сторін у справі ОСОБА_3 наразі проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який є позивачем по даній справі, і бажає в подальшому проживати саме з батьком. Ця обставина визнана відповідачем ОСОБА_2 , тому суд вважає її встановленою.

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від позивача і дитини, але також має право заявити свою вимогу про визначення місця проживання дітей разом з нею. Натомість вона добровільно заявила суду про визнання вимоги позивача про визначення місця проживання доньки разом з батьком та визнала ту обставину, що донька фактично проживає з батьком, який створив для них необхідні умови.

До того ж між сторонами, як батьками дитини, було укладено угоду від 12 грудня 2023 року про визначення порядку здійснення ними батьківських прав та обов`язків, в тому числі визначення місця проживання малолітньої дитини. Сторони досягли згоди, що місцем проживання дитини ОСОБА_3 є місце проживання батька ОСОБА_1 , який бере на себе обов`язки із забезпечення дитини харчуванням, одягом, медичним доглядом, освітою тощо. В свою чергу мати ОСОБА_2 забезпечується правом безперешкодного спілкування з сином і можливістю проведення з ним спільного часу за місцем його проживання або в іншому обмовленому заздалегідь місці. Подібні права і обов`язки цим договором покладаються також і на ОСОБА_1 з огляду на визначення місця проживання старшого сина із матір`ю.

Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, але попередньо суд повинен впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

З огляду на встановлені обставини того, що дитина безперервно проживає з батьком, який створив для неї належні побутові і житлові умови, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем буде забезпечено розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Однак, задоволення позову ніяким чином не позбавляє відповідача ОСОБА_7 права приймати участь у вихованні сина та у спілкуванні з ним.

На підстави викладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Одночасно з цим, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 2147,20 грн., які підтверджені документально.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 160, 161 СК України, ст.ст. 10-13, 81, 82, 141, 142, 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 16 серпня 2008 року Комінтернівським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 359, розірвати.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 2147,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний № НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено

26 лютого 2024 року.