Провадження 2/235/1017/24
Справа 235/3137/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Тищенко І.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , 18 квітня 2024 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 25.10.2023 року по 09.02.2024 року.

На підтвердження своїх позовних вимог зазначив, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2023 року (справа № 235/2217/23) стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 80432,13 грн.

Даним рішенням суду встановлено, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах з 28.2018 року по 27.11.2020 року, 27.11.2020 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, при звільненні з підприємства відповідачем не був здійснений повний розрахунок із заробітної плати.

09 лютого 2024 року рішення суду в примусовому порядку виконано в повному обсязі.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Як вбачається з квитанції № 275656 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС, відповідачу було доставлено позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі 24.10.2023 року.

Тому час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з 25.10.2023 року і закінчується 09.02.2024 року та становить 58 робочих днів.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

03 травня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ТОВ «Краснолиманське», в якому він просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного позивачеві, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

03 травня 2024 року позивач, отримавши від відповідача довідку про середньоденний заробіток, уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.10.2023 року по 09.02.2024 року, що становить 58 робочих днів, в розмірі 57674,62 грн, з розрахунку: середньоденна заробітна плата 994,39 грн Х 58 робочих днів.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем ТОВ «Краснолиманське» в трудових відносинах з 28.03.2018 року по 27.11.2020 року, 27.11.2020 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, при звільненні з підприємства відповідачем не був здійснений повний розрахунок із заробітної плати (а.с. 11-12).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2023 року (справа № 235/2217/23) стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 80432,13 грн (а.с. 13).

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В порядку примусового виконання рішення суду заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 09 лютого 2024 року (а.с. 14).

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно статті 117 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП Україниобов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина друга статті 117 КЗпП Українистосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першійстатті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX, що набрав чинності 19 липня 2022 року, стаття 117 КЗпП викладена в іншій редакції.

За правилами статті 117 КЗпП України (в редакції Закону N 2352-IX від 01 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Позивач просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2023 року по 09 лютого 2024 року.

Як вбачається з квитанції № 275656 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС, відповідачу було доставлено позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі 24.10.2023 року.

Тому час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з 25.10.2023 року і закінчується 09.02.2024 року та становить 58 робочих днів.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманське» № 263 від 23.04.2024 року складає 994,39 грн.

Враховуючи викладене, середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 25.10.2023 року по 09.02.2024 року складає 57674,62 грн, виходячи з наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача 994,39 грн, кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні - 58, отже середній заробіток за час затримки розрахунку складає 994,39 грн Х 58 робочих днів = 57674,62 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної: в постанові від 31.10.2018 по цивільній справі № 756/10824/15-ц (провадження № 61-7694зпв18), в постанові від 26.06.2019 по цивільній справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в постанові від 09.09.2020 по цивільній справі № 212/5797/15-ц (провадження № 61-2578св19), в суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП. Верховний Суд вказав, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховний Суд зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема ч.3 ст.13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Верховний Суд вказує на те, що непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а в позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Вказане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи із середнього заробітку.

Беручи до уваги наведену правову позицію суду касаційної інстанції, враховуючи, що невиплачена позивачу при звільненні сума заробітної плати дорівнює 80432,13 грн, остаточний розрахунок відповідачем здійснено 09 лютого 2024 року, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку дорівнює 57674,62 грн,що не перевищує розмір невиплаченої заробітної плати, суд вважає справедливим з врахуванням принципу співмірності не зменшувати розмір відшкодування позивачу заробітної плати за час затримки розрахунку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Як передбачено ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн (а.с. 1), а позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968,96 грн з позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про оплату праці», ст. ст. 116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57674,62грн (п`ятдесят сім тисяч шістсот сімдесят чотири гривні 62 коп).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складено 16 травня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Прорізна, буд.12А, ідентифікаційний код 32281519.

Суддя О.Є. Філь