Справа № 466/1680/21 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/771/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю представника заявника ОСОБА_1 , представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Куликовець Ігоря Миколайовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року в складі судді Донченка Ю.В. в справі за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поворот виконання рішення суду у справі №466/1680/21, -

встановив:

У січні 2024 року заявник АТ «Укрзалізниця» звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення у справі № 466/1680/21.

Заява про поворот виконання судового рішення обґрунтована тим, що стягнення з AT «Укрзалізниця» суми грошових коштів у розмірі 85 632 грн 28 коп. на виконання рішення суду у справі № 466/1680/21, виконавчого збору на суму 8 563 грн 22 коп. та витрат виконавчого провадження на суму 376 грн,00 коп. на користь держави були безпідставними і незаконними, адже постановою Верховного Суду від 18 січня 2023 скасовано постанову Львівського апеляційного суду від 05 травня 2023 року, а відтак такі кошти підлягають поверненню.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року заяву про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплаченої роботи задоволено.

Здійснено поворот виконання рішення Львівського апеляційного суду від 05.05.2022 у справі № 466/1680/21 за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплаченої роботи.

Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти на суму 85 632 грн 28 коп.

Повернуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» примусове списання коштів на користь держави на суму 8 563 грн. 22 коп. (вісім тисяч п`ятсот шістдесят три гривні двадцять дві копійки).

Повернуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» примусове списання коштів на суму 376,00 грн (триста сімдесят шість гривень).

Ухвалу оскаржив ОСОБА_3 , апеляційну скаргу в інтересах якого в системі «Електронний суд» сформовано адвокатом Куликовець І.М.

Вважає таку незаконною та необгурнтованою, оскільки судом не надано оцінки обставинам справи. Зокрема вказує на те, що предметом спору були саме трудові відносини, адже позивачем оскаржувався наказ відповідача №2498 від 03.12.2020 з особового складу, згідно якого ОСОБА_3 запроваджено режим неповного робочого часу. Як наслідок, позивач після прийняття зазначеного наказу почав отримувати нижчу заробітну плату, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення різниці заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

З наведеного є очевидним, що кошти, які були виплачені позивачу на виконання рішення суду, є його заробітною платою, яку він недоотримав внаслідок винесення оскаржуваного наказу, а такі виплати випливають із трудових відносин між позивачем та відповідачем.

Однак, судом першої інстанції не взято до уваги вказані обставини, які викладені позивачем у запереченнях. У своєму рішенні суд не навів жодних обгрунтувань, які б спростовували наведене та постановляючи ухвалу від 08.02.2024 суд покликався лише на загальні вимоги щодо повороту виконання рішення суду, передбачені ст. 444 ЦПК України.

Натомість, як слідує зі ст. 445 ЦПК України та ст. 239 КЗпП України, поворот виконання рішення суду щодо заробітної плати допускається лише у випадку, коли рішення обгрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

З аналізу заяви відповідача про поворот виконання рішення суду встановлено, що останній взагалі не зазначає, що прийняті рішення в межах даної справи були обгрунтовані на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Зазначає, що різниця заробітку за час нижчеоплачуваної роботи є заробітною платою та такою виплатою, що випливає з трудових правовідносин.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поворот виконання рішення суду.

03 квітня 2024 року від відповідача АТ «Укрзалізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник заявника вказав на те, що грошові кошти в сумі 85 632,28 грн. були набуті ОСОБА_3 на підставі постанови суду апеляційної інстанції, яка в подальшому була скасована, тому керуючись ст. 444 ЦПК україни, стягнені кошти підлягають поверненню.

Зазначає, що різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи не входить до структури заробтної плати і в цьому випадку не належить до інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Загалом, різниця у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Однак, у цій справі відсутній факт незаконного звільнення або незаконного переведення позивача на іншу роботу, трудові права працівника не порушено, предмет позову не стосується поновлення на роботі, а тому не могло бути застосовано ч.2 ст. 235 КЗпП України, що встановлено судом першої інстанції та узгоджується із висновками Верхвоного Суду від 18.01.2023 у справі №466/1680/21, від 02.09.2020 у справі 3752/19847/16-ц, від 14.07.2021 у справі №127/13984/18, від 08.02.2022 у справі №755/12623/19.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 08.02.2024 є законною та обгрунтованою, винесеною відповідно до вимог чинного законодавства, враховуючи всі фактичні обставини справи.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву АТ «Укрзаліниця» про поврот виконання судового рішення, суд першої інстанції своє рішення обгрунтовував тим, що заявником не порушено вимоги ч.10 ст. 444 ЦПК України щодо строку звернення із такою заявою.

Зважаючи на те, що постановою Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 466/1680/21 постанову Львівського апеляційного суду від 05.05.2023 скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26.08.2021, яким відмовлено у визнанні незаконним та скасуваня наказу АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу»; зобов`язання АТ «Укрзалізниця» відновити умови праці ОСОБА_3 , які існували до видання наказу АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу»; стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 різниці у заробітку за час виконання ним нижчеоплачуваної роботи у розмірі 85 632,28 грн., залишено в силі, суд дійшов висновку про задоволення заяви Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» про поворот виконання рішення суду та необхідність повернення їм стягнутої суми.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 року № 13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для (виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, поворот виконання - це повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим чи зміненим рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно із частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України).

Натомість, статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ, зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, за якими поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Згідно зі статтею 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що поворот виконання має певні обмеження, зокрема що випливають із трудових відносин.

Отже, чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

Трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору (власне трудові), а також відносини з приводу встановлення умов праці на підприємствах, навчання й перекваліфікації за місцем праці та відносини, пов`язані з наглядом і контролем за додержанням трудового законодавства, вирішенням трудових спорів та працевлаштуванням громадян. Трудові правовідносини це правовідносини, що виникають на підставі укладення трудового договору між працівником і роботодавцем, за яким працівник зобов`язаний виконувати роботу, визначену договором, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, а роботодавець у свою чергу зобов`язаний виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи й передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору у справі № 466/1680/21 за позовом ОСОБА_3 до АТ «Українська залізниця» є скасування наказу АТ «Укрзалізниця №2498/ос від 03.12.2020 «З особового складу» та стягнення різниці заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 05 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 . Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу». Зобов`язано АТ «Укрзалізниця» відновити умови праці ОСОБА_3 , які існували до видання наказу АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу». Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 різницю у заробітку за час виконання ним нижчеоплачуваної роботи в сумі 85 632,28 грн.

При цьому, постановою Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 466/1680/21 постанову Львівського апеляційного суду від 05.05.2023 скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26.08.2021 залишено в силі.

Скасовуючи постанову апеляційного суду та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції Верховний Суд встановив, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку про незаконність та необхідність скасування наказу AT «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу», в свою чергу, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши норми частини третьої статті 32 КЗпП України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову задоволенні позову.

У контексті вирішення цієї справи Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про стягнення різниці в заробітку за час виконання позивачем нижчеоплачуваної роботи на суму 85632,28 грн є похідною від вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу», зобов`язання AT «Укрзалізниця» відновити умови праці ОСОБА_3 , які існували до видання цього наказу, оскільки її вирішення безпосередньо залежить від вирішення питання відновлення умов праці позивача щодо тривалості робочого тижня, іншого посадового (місячного) окладу та оплати праці за фактично відпрацьований час, які існували до видання оскаржуваного наказу.

До вирішення цієї справи в суді касаційної інстанції, постановою заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі заяви ОСОБА_3 та виконавчого листа про примусове виконання рішення суду 27.06.2022 відкрите виконавче провадження № 69303540 з виконання постанови Львівського апеляційного суду від 05 травня 2022 року у справі № 466/1680/21.

05.07.2022 Боржник отримав платіжну вимогу від 05.07.2022 №53314543/17 про примусове списання коштів з AT «Укрзалізниця» в рамках зведеного виконавчого провадження № 53314543, в тому числі і стягнення суми грошових коштів у розмірі 85 632 грн 28 коп. на виконання рішення суду у справі №466/1680/21.

Вищезазначена сума грошових коштів була стягнута з рахунків AT «Укрзалізниця», що підтверджується копією платіжної вимоги № 53314543/17 та виписки за рахунками від 05.07.2022.

Також, у рамках зазначеного виконавчого провадження на підставі відповідних постанов з рахунків AT «Укрзалізниця» стягнуто виконавчий збір на суму 8 563 грн 22 коп. та витрати виконавчого провадження на суму 376 грн, що підтверджується повідомленням № 3477 від 05.07.2022 та випискою з рахунків від 05.07.2022.

Перерахування стягнутих коштів на користь ОСОБА_3 на суму 85 632 грн 28 коп. підтверджується платіжним дорученням № 127490 від 07.07.2022.

Судом встановлено, що поворот виконання рішення у вказаній справі стосується, зокрема, стягнення різниці в заробітній платі, а тому має здійснюватися з урахуванням особливостей встановлених положеннями ст.445 ЦПК України.

Процесуальним законодавством визначено необхідність встановлення обов`язкових умов, за яких можливо допустити поворот виконання судового рішення про стягнення заробітної плати, а саме: повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання ним підроблених документів.

Таким чином, передумовою для задоволення заяви про поворот виконання судового рішення у такій справі є встановлення, що судове рішення, яке скасовано, було обґрунтовано на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Відтак, самої лише обставини щодо скасування судового рішення про визнання незконним наказу та стягнення різниці у заробітку є недостатньо.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що скасоване Верховним Судом судове рішення апеляційного суду, не було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, а з підстав неправильного застосування судом при прийнятті рішень норм матеріального права.

Заява відповідача про поворот виконання рішення та матеріали справи також не містять будь-яких доказів чи відомостей, які подавались позивачем і в подальшому були визнані завідомо неправдивими чи підробленими.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вирішуючи питання про поворот виконання рішення суду не урахував положення ч. 2 ст. 445 ЦПК України, не надав оцінки доводам представника позивача у запереченнях на заяву, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повороту виконання постанови.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи представника відповідача про те, що різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи не входить до структури заробітної плати і в цьому випадку не належить до інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, оскільки предметом спору були саме трудові правовідносини, адже позивачем оскаржувався наказ відповідача №2498 від 03.12.2020 з особового складу, згідно із яким ОСОБА_3 запроваджено режим неповного робочого часу і як наслідок, позивач після прийняття зазначеного наказу, отримував нижчу заробітну плату, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення різниці заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Врахувавши відсутність доказів того, що скасована Верховним Судом постанова Львівського апеляційного суду від 05 травня 2022 року про поворот виконання якої в частині виплати різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, подано заяву АТ «Укразалізниця», була обґрунтована на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Укрзалізниця» про поворот виконання судового рішення.

Що стосується вимог заяви про повернення 8 563 грн 22 коп. виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на суму 376 грн,00 коп., колегя суддів звертає увагу, що такі кошти не були отримані стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим судовим рішенням, а є витратами, пов`язаними з виконанням судового рішення, відтак повернення таких коштів не передбачено вимогами ст. 444 ЦПК України.

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі є обгрунтованими, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви АТ «Укразалізниця» про поворот виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Куликовець Ігоря Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року - скасувати.

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поворот виконання рішення суду у справі №466/1680/21 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню до Верховного Суду в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 22 травня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк