Провадження № 2/761/2764/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі Каніковському Б.А., за участі представника позивача за основним позовом адвоката Жолонко О.В., представників відповідачів за основним позовом адвокатів Кєєр О.С. та Балійчук Л.І. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання інвестиційного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 гарантійну суму в розмірі 29766 дол. США, 3 % річних у розмірі 2553,11 дол. США, а також з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інвестицію у розмірі 10000 дол. США.

Свій позов ОСОБА_3 мотивував тим, що 27 лютого 2020 року між сторонами було укладено інвестиційний договір № 27/02ІД (далі - Договір). Крім цього, того ж дня позивач відповідно до Договору передав ОСОБА_4 10000 дол. США, про що свідчить відповідна розписка. Відповідно до вказаного договору виконавці (відповідачі) мали обов`язок не пізніше 6 місяців з дня внесення інвестицій повернути на користь інвестора (позивача) дохід у розмірі 8000 дол. США. Вказані зобов`язання виконані не були, а тому позивач вважає, що з саме з цієї дати його права порушені. Водночас у разі відсутності чистого доходу виконавець ОСОБА_4 має обов`язок повернути гарантійну суму з урахуванням установленого договором коригування офіційного курсу гривні до долару США, яка станом на 06 червня 2023 року становить 29766 дол. США. Також позивач зазначив, що, оскільки відповідачі своїх обов`язків не виконали, то на виконання положень ст. 625 ЦК України останні повинні виплатити 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2553,11 дол. США.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2023 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою судді від 28 червня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні.

13 вересня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на його користь витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 40000 грн. При цьому, представник відповідача зауважував, що відповідно до умов Договору відсутні підстави для стягнення суми Інвестиції. ОСОБА_5 жодних грошових коштів від позивача не отримував. Відповідач уклав вказаний договір, оскільки його умовами передбачено повернення інвестицій, доходу лише у разі продажу котеджних будинків. У разі відсутності чистого доходу саме Відповідач ОСОБА_4 має обов`язок повернути гарантовану суму у розмірі 20000 дол. США. Зважаючи на те, що з дня укладення Договору та протягом наступних 12 місяців будівництво та продаж котеджних будинків не здійснювався, чистий дохід (прибуток) відсутній, а тому не наступила обставина, яка б була підставою для задоволення позову.

01 листопада 2023 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якій остання просила залишити позов без задоволення та стягнути з позивача витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн. При цьому зауважувала, що вказаний Договір є незаконним та підлягає визнанню недійсним, оскільки предметом цього Договору є участь сторін у розробці інформаційно-технічної структури Проекту (впровадження інформаційних технологій) для підвищення продажів та генерування доходу Проекту. Під інформаційними технологіями розуміються, зокрема, але не виключно, розробка веб-сайту Проекту, інструментарію для маркетингової кампанії Проекту та оптимізації веб-сайту. Проект - побудова котеджного містечка «Княжний хутір». Між тим, за своїм змістом інвестиційна діяльність полягає у трансформації цінностей (інвестицій) в об`єкти такої діяльності та наступне одержання доходу за рахунок приросту капітальної вартості вказаних інвестицій або видів їх використання. В цьому випадку невідомо, яким чином розробка веб-сайту, що є предметом договору наддасть Інвестору дохід з розробки інформаційно-технічної структури Проекту (побудови котеджного містечка). Крім того, обов`язковою умовою здійснення інвестиційної діяльності є наявність інвестиційного проекту, а його відсутність суперечить нормам Закону України «Про інвестиційну діяльність». Крім цього, ОСОБА_4 не укладала з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 жодного документа, який стосується обґрунтування інвестиційної діяльності та терміни реалізації предмету Договору не погоджувались, а тому ці правовідносини не відповідають правовій природі інвестиційної діяльності. Більш того, суть інвестиційного договору полягає в тому, що особи інвестують майнові та інтелектуальні права в об?єкти підприємницької діяльності в результаті чого досягається соціальний та екологічний ефект. З огляду на положення предмету та умов Договору не вбачається взагалі, що сторони досягли згоди щодо самої суті Інвестиційного договору з огляду на ЗУ «Про інвестиційну діяльність».

Також представник відповідача вказує такі підстави для визнання вказаного договору недійсним:

-відсутність волевиявлення всіх сторін правочину на здійснення саме інвестиційної діяльності, оскільки відсутня інвестиція з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . У Договорі вищевказані особи виступають як виконавці Договору, хоча відповідно до ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачає, що суб`єктами інвестиційної діяльності є інвестори та учасники такої діяльності, які ставлять за мету отримання комерційного та/або соціального ефекту, які здійснюються шляхом реалізації інвестицій.

-Предмет Договору суперечить нормам ЗУ «Про інвестиційну діяльність» з огляду на те, що реалізація інвестиційної діяльності здійснюється за допомогою інвестиційний проектів і проведення операцій з корпоративними правами та іншими видами майнових та інтелектуальних цінностей. У зв`язку з тим, що відсутні істотні умови Договору, які повинні передувати Інвестиційному договорі, існує невідповідність спірних взаємовідносин правовій природі інвестиційної діяльності.

-Порушення сторонами одного з основних принципів інвестиційної діяльності, а саме принцип рівності прав щодо здійснення інвестиційної діяльності у відповідності до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність». Лише на ОСОБА_4 покладається обов`язок у разі відсутності чистого доходу Проекту виплатити гарантійну суму у розмірі 20000,00 дол. США.

-ст. 1 ЗУ «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що інвестиціями є усі види майнових та інтелектуальних цінностей та передбачений вичерпний перелік того, що може слугувати цінностями у розумінні інвестиційної діяльності, а Договір не містить положень, щодо обов`язку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інвестувати цінності, які передбачені у ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність». Виконання певних робіт із забезпечення розробки об`єкту інвестування та ведення його в експлуатацію не входить до складу інвестиції, а тому не досягається соціальний та екологічний ефект та не створюється прибутку (доходу) через відсутність інвестицій, що є основною ціллю інвестиційної діяльності.

01 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 також подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати недійсним Договір, укладений між сторонами. При цьому мотивування зустрічного позову є аналогічним поданому відзиву на позов ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання інвестиційного договору недійсним та об`єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 26 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні

30 квітня 2024 року від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить застосувати строк позовної давності до зустрічної позовної заяви про визнання Договору недійсним.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні надавав пояснення, які є аналогічними позовній заяві. Крім цього зауважував, що 27 лютого 2020 року між сторонами було укладено інвестиційний договір та того ж дня ОСОБА_4 отримала 10000 дол. США, про що свідчить розписка, яка не була ніким оскаржена. Остання повинна була передати грошові кошти ОСОБА_5 . При цьому звертала увагу, що зустрічний позов подано з порушенням строку позовної давності, який просив суд застосувати.

Представник відповідача ОСОБА_5 за первісним позовом в судовому засіданні також підтвердила укладення вказаного договору. При цьому зауважила, що ОСОБА_5 грошових коштів не отримував, з позивачем не знайомий. Водночас відповідач ОСОБА_4 отримала від позивача за первісним позовом 10000 дол. США. Крім того, договір не встановлює обов`язку ОСОБА_5 повернення грошових коштів. Також зауважила, що чистого доходу не було, а тому не наступили обставини, які б були підставою для виплати інвестицій. Також підтримала зустрічний позов про визнання договору недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_4 за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом вказувала на недійсність спірного договору, оскільки з нього не вбачається, що за інвестиція. На момент укладення договору був відсутній інвестиційний проєкт. ОСОБА_4 ніякої інвестиції не здійснювала. Крім того, на момент укладення договору сайт вже був. Не відомо яким чином розробка вебсайту призведе до доходу. У сторін було відсутнє вільне волевиявлення на здійснення інвестиційної діяльності. Відповідачі у цьому договорі є виконавцями, а не інвесторами. Сторона підтримала зустрічний позов та заперечували проти задоволення первісного позову. Щодо строку позовної давності зауважували про їх зупинення під час карантину та воєнного стану в країні.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Так, судом встановлено, що 27 лютого 2020 року ОСОБА_3 (інвестор), ОСОБА_5 (виконавець 1) та ОСОБА_4 (виконавець 2) уклали інвестиційний договір №27/02/ІД. Відповідно до Договору, його предметом є участь сторін у розробці інформаційно-технічної структури проекту (впровадження інформаційних технологій) для підвищення продажів та генерування доходу Проекту. Під інформаційними технологіями розуміються, зокрема, але не виключно, розробка веб-сайту Проекту, інструментарію для маркетингової кампанії Проекту та оптимізації веб-сайту (п. 2.1.).

Проектом є побудова котеджного містечка «Княжний хутір»; об`єкт інвестування є інформаційні технології, які розробляються для просування Проекту з метою підвищення продажів та генерування доходу Проекту.

Виконавець 1 гарантує, що йому належать майнові права на земельні ділянки, на яких здійснюється забудова в рамках Проекту, права на проведення будівельних робіт, та інші права, які мають істотне значення для реалізації Проекту. Виконавець 1 залучає Інвестицію Інвестора виключно з метою розробки інформаційно-технічної структури Проекту (впровадження інформаційних технологій). Виконавець 1 забезпечує реалізацію Проекту, а саме: -отримання необхідної дозвільної документації; - здійснення будівельних робіт; -здійснення продажу об`єктів, утворених внаслідок таких будівельних робіт (котеджних будинків); -здійснення інших дій, необхідних для реалізації Проекту (п. 2.2).

Виконавець 2 уповноважений виступати Стороною цього Інвестиційного договору згідно з Агентським договором, та виступає гарантом повернення Інвестиції Інвестору відповідно до умов Договору. Виконавець 2 забезпечує розробку інформаційно-технічної структури Проекту (впровадження інформаційних технологій) (п. 2.3).

Інвестиція повертається Інвестору в строки, обумовлені Договором. Джерелом повернення інвестованих коштів є виключно чистий дохід (прибуток) Проекту, якщо Виконавець 2 та Інвестор не домовляться про інше, який розраховується як різниця між валовим доходом (отриманим внаслідок продажу котеджних будинків) та документально підтвердженими виплатами, пов`язаними з реалізацією проекту (п. 2.5).

В разі відсутності чистого доходу Проекту, якщо інше не погоджено Виконавцем 2 та Інвестором, достатнього для повернення Інвестицій та Доходу Інвестору, не пізніше ніж через 12 місяців з дати внесення інвестицій Інвестором, Виконавець 2 зобов`язується виплатити Інвестору Гарантійну суму, передбачену п. 1.6 Договору, із врахуванням п. 4.3 Договору (п. 3.2.2).

Гарантійна сума - кошти Виконавця 2 у сумі 20000 дол. США, які він виплачує Виконавцю у випадках, передбачених Договором (п.1.6). В судовому засіданні сторони підтвердили, що вказаний пункт договору містить описку, та вірним слід вважати виплату гарантійної суми Інвестору.

ОСОБА_4 27 лютого 2020 року отримала від ОСОБА_3 кошти в розмірі 10000 доларів США відповідно до інвестиційного договору № 27/02 ІД, що підтверджується відповідною розпискою (т. 1, а.с. 16).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Здійснивши аналіз спірного Договору, суд доходить висновку, що передбачені ст. 215 ЦК підстави для визнання Договору недійним відсутні. При цьому Суд зауважує, що положення Договору не суперечить положенням ЦК України, інших актів законодавства і є результатом волевиявлення сторін, а сам правочин спрямований на реальне настання правових наслідків. Водночас за сталою практикою Верховного Суду назва договору не визначає його правову природу, а тому Суд оцінює Договір в цілому, його зміст, умови, встановлені права та обов`язки сторін тощо.

Стосовно питання щодо пропуску позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, суд зазначає, що відмовляє в задоволенні позову з підстав матеріального права, тому вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду є недоцільним.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, сторони не заперечують, що в розумінні Договору чистого Доходу не було, а тому Суд визнає цю обставину такою, яка не потребує доказування.

Договором встановлено, що у такому разі підлягає поверненню Виконавцем 2 лише Гарантійна сума, передбачена п. 1.6 та обрахована з урахуванням п. 4.3.

Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Таким чином, з ОСОБА_4 підлягає стягненню встановлена договором гарантійна сума у розмірі 20000 дол. США, яка з урахуванням положень п. 4.3 становить 29766 дол. США.

Водночас Договір не передбачає у такому разі повернення Інвестиції, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Також Договір не встановлює у такому разі обов`язків і для Виконавця 1 - ОСОБА_5 , а тому первісний позов в цій частині також не підлягає задоволенню.

Між тим, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже було встановлено судом, у разі відсутності чистого доходу не пізніше ніж через 12 місяців з дня отримання Інвестиції, Виконавець 2 повинен повернути Гарантійну суму.

Отже, з ОСОБА_4 підлягає стягненню 3 проценти річних за невиконання встановленого договором обов`язку, а саме з 28 лютого 2021 року по 06 червня 2023 року, які складають 2028,16 дол. США.

Водночас Суд також зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду у справах № 373/2054/16-ц та 761/12665/14-ц та визначає суми, які підлягають стягненню, як передбачено договором у іноземній валюті.

З огляду на викладене, Суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Частково задовольняючи вказаний позов, суд також вирішує питання про розподіл судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що Суд задовольняє первісний позов на 75% від заявлених вимог, відповідно, відшкодуванню підлягає судовий збір у цьому ж пропорційному розмірі, тобто 10065 грн (75% від сплаченого позивачем розміру судового збору у розмірі 13420 грн).

На підставі викладеного суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування судового збору 10065 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 259, 263 265, 273, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 31794,16 (тридцять одна тисяча сімсот дев`яносто чотири) доларів США.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання інвестиційного договору недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат на оплату судового збору з у розмірі 10065 гривень

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29.05.2024 року.

Суддя Ю.О. Матвєєва

23 травня 2024 року