УХВАЛА

04 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 761/3680/22

провадження № 61-1069ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання неправомірним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання неправомірним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним від 08 листопада 2021 року наказ № 08-4292-04, виданий Київським національним університетом імені Тараса Шевченка про відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 - інженера 1 категорії кафедри молекулярної біотехнології та біоінформатики навчально-наукового інституту високих технологій.

Стягнуто з Київського національного університету імені Тараса Шевченка на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 08 листопада 2021 року до 09 березня 2022 року у розмірі 53 084,31 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року стягнуто з Київського національного університету імені Тараса Шевченка на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 300 грн.

У січні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно відбитку штампу «Прийом громадян» подана 19 січня 2024 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2024 року касаційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та докази поважності причин його пропуску; надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2024 року визнано наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року неповажними та Київському національному університету імені Тараса Шевченка продовжено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2024 року. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк Київський національний університет імені Тараса Шевченка направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.

Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2024 року заявником не виконано, оскільки у порушення частини третьої статті 393 ЦПК України, заявником не подано до суду касаційної інстанції належних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження Київський національний університет імені Тараса Шевченка просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, з посиланням на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року та додаткової постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року заявник отримав засобами електронного зв`язку 22 грудня 2023 року, на підтвердження чого надає копію супровідного листа Київського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року з відбитком штампу вхідної кореспонденції, копію журналу обліку вхідної кореспонденції. При цьому вказує, що до 22 грудня 2023 року заявнику не було відомо про складення повного тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, зазначена постанова не була оприлюднена чи в інший публічний спосіб доведено до заявника.

В ухвалі від 01 лютого 2024 року Верховний Суд запропонував Київському національному університету імені Тараса Шевченка надати докази порушення апеляційним судом порядку направлення або вручення копії судового рішення, передбаченого статтею 272 ЦПК України. Повторно звертаючись до суду із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, заявник таких доказів не надав.

Заявником не подано до суду касаційної інстанції належних доказів на підтвердження порушення апеляційним судом порядку вручення копії судового рішення, передбаченого статтею 272 ЦПК України, а також про обставини, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк з огляду на тривалість пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення та те, що апеляційна скарга у справі подавалася саме Київським національним університетом імені Тараса Шевченка.

Заявник подавав апеляційну скаргу та зобов`язаний слідкувати за рухом справи, оскільки обов`язок дотримання строку подання касаційної скарги, передбаченого статтею 390 ЦПК України, покладено саме на учасника справи.

Верховний Суд наголошує, що сам по собі факт отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення поза межами встановленого законом строку без наведення об`єктивних причин з наданням відповідних доказів неможливості отримання оскаржуваного рішення протягом цього періоду не може свідчити про безумовне підтвердження наявності цих причин та визнання їх поважними.

Наведені заявником обставини не є такими, що не залежать від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надають такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постанови Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року було оприлюднено на офіційному веб-сайті 23 жовтня 2023 року за реєстровим № 114302373, тому доводи заявника щодо відсутності повного тексту вказаної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень є безпідставними.

Верховний Суд втретє наголошує, що вирішення апеляційним судом питання про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не перешкоджає реалізації права на касаційне оскарження судового рішення, оскільки ЦПК України пов`язує відлік строку на касаційне оскарження саме з дати отримання копії оскаржуваного судового рішення.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки у відведений судом строк, станом на 03 квітня 2024 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2024 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року потрібно вважати неподаною та повернути.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Разом з тим, подана касаційна скарга Київського національного університету імені Тараса Шевченка на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі заявником не зазначені конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України в частині оскарження додаткової постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Зазначене унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи наведене, строк для усунення недоліків необхідно продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання неправомірним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу вважати неподаною та повернути заявнику.

Касаційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець