КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/916/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Бибки Тетяни Яківни про стягнення витрат на правничу допомогу в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бибки Тетянина Яківни на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року в складі судді Хоменко В. С.,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Т. А., в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики від 14 вересня 2017 року на загальну суму 550 000 євро з урахуванням розміру часток кожного з відповідачів в успадкованому майні та в межах вартості цього майна.

Посилався на ті підстави, що 14 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, відповідно до якого останньому було передано грошову суму в розмірі 15 700 000 грн, що відповідає еквіваленту 500 000 євро.

Факт передачі коштів підтверджується Актом приймання-передачі грошових коштів від 14.09.2017.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

16.04.2019 року заявник через ПН КМНО ОСОБА_8 звернувся з вимогою кредитора до спадкоємців боржника щодо повернення коштів на підставі укладеного договору позики, проте зобов`язання померлого з повернення грошових коштів спадкоємці не виконали.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року вказаний позов залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції керувався пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, відповідно до якого суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

16 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бибка Т. Я. звернулась до суду з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу.

Заяву обґрунтовувала тим, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ними витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Зазначала, що між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Астерс» було укладено договір про надання правової допомоги від 18 січня 2019 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо вартості надання послуг Адвокатського об`єднання виходячи з фактичної кількості часу, витраченого фахівцями, та їх погодинних ставок.

Відповідачем ОСОБА_1 було понесено витрати на правову допомогу в рамках даної справи в розмірі 167 708, 89 грн, що еквівалентно 4 227,60 Євро за комерційним курсом євро, встановленого АТ «ПроКредит Банк» на дату виставлення рахунків.

Щодо дій позивача зазначала, що його поведінка в ході розгляду справи була необґрунтованою та спрямованою виключно на порушення прав та інтересів заявника, оскільки позивач: звернувся з безпідставним позовом; не виконував вимоги суду щодо надання витребуваних доказів; свідомо ігнорував судові засідання, чим затягував розгляд справи; не проявляв належної зацікавленості в розгляді справи.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Бибки Т. Я. про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, остання повинна довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача. Необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Саме по собі залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача. Доказів необґрунтованих дій позивача матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Бибка Т. Я. подала апеляційну скаргу.

Просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року та прийняти нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 167 708 грн 89 коп.

Зазначає, що суд першої інстанції не встановив в повному обсязі обставини справи, проігнорував доводи заявника, на які він посилався в поданій заяві про витрати.

Суд першої інстанції помилково прийшов до висновків про відсутність доказів необґрунтованості дій позивача у матеріалах справи, про відсутність у діях позивача зловживання процесуальними правами, про відсутність підстав для покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

При розгляді справи суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду щодо наявності підстав для задоволення заяви про відшкодування судових витрат у випадку залишення позову без розгляду.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Бибка Т. Я. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Бабенко С. С. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Встановлено, що у липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Т. А. про стягнення коштів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, призначеного на 06.07.2022, 08.11.2022, 22.03.2023, 15.06.2023 та 11.10.2023, в судові засідання не з`явились. Представники позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вказані засідання надали клопотання про відкладення та перенесення розгляду справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі позов було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача, а також через ненадання останнім заяви про розгляд справи за його відсутності, що саме по собі не є необґрунтованими діями позивача. Доказів необґрунтованих дій позивача матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача. Саме по собі звернення позивача до суду за захистом порушеного права не може свідчити про зловживання процесуальними правами, а дії, направлені на захист свого права, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Разом із цим, залишення заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд зазначив, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

У постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18) Верховний Суд зазначив, що залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами. Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 грудня 2022 року у справі № 910/12184/20 вказав, що неявка повноважного представника позивача, належно повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки можуть кваліфікуватися як необґрунтовані дії у розумінні частини п`ятої статті 130 ГПК України. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій.

З огляду на наведене, ОСОБА_2 , звернувшись до суду з позовом, створив відповідачу умови, які викликали необхідність укладення нею договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, заперечень, проте особисто позивач та його представники не з`являлись у судові засідання, що свідчить про недобросовісні дії з боку позивача.

Подальше залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_2 та його представників свідчить, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 та його представники не з`явились в судове засідання 06.07.2022, 08.11.2022, 22.03.2023, 15.06.2023 та 11.10.2023

Судом першої інстанції не зроблено висновку щодо наявності підстав для компенсації скаржнику судових витрат, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Бибкою Т. Я. надано: копію договору про надання правової допомоги від 18 січня 2019 року; довідку Адвокатського об`єднання щодо ставок адвокатів від 16 жовтня 2023 року; роздруківку звіту про надані юридичні послуги та понесені витрати від 16 жовтня 2023 року; копію рахунку №10.23-020.3082 від 16 жовтня 2023 року; роздруківку інформації щодо курсу Євро в АТ "ПроКредит Банк" станом на 16 жовтня 2023 року.

Апеляційний суд, оцінюючи вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 167 708 грн 89 коп., надавши оцінку доказам, поданим представником ОСОБА_1 - адвокатом Бибкою Т. Я., дійшорв висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки заявником не надано доказів фактичної сплати вказаних грошових коштів відповідачем за надання правничої допомоги, як це передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, а тому в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити саме з цих підстав.

За таких підстав ухвала суду першої інстанції підлягає відповідній зміні.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бибки Тетянина Яківни задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук