ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/439/22 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 22-ц/818/1612/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із відносин спадкування, з них
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

судді-доповідача Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянув заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ганги Дмитра Григоровича про забезпечення позову по справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ганги Дмитра Григоровича на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2023 року, по справі №953/439/22, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Вільховий Роман Миколайович про визнання недійсним та розірвання спадкового договору,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним спадковий договір від 21 вересня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вільховим Романом Миколайовичем.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Ухвалою Київського районного суду від 06 лютого 2024 року у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, 04 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ганга Дмитро Григорович подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2024 року справу витребувано із суду першої інстанції та 23 квітня 2024 року справа надійшла до суду апеляційної інстанції.

17.04.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Ганга Дмитро Григорович подав до Харківського апеляційного суду заяву про забезпечення позову, у якій просив задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 23917177; земельну ділянку площею 0.0684 га., кадастровий номер земельної ділянки: :04:006:0303, місце розташування: АДРЕСА_2 (сто вісімдесят вісім), з цільовим призначенням 01.06 для колективного садівництва, вид використання для ведення садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Заборонити відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві власності, а саме: - квартири АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер майна: 23917177; - земельної ділянки площею 0.0684 га., кадастровий номер земельної ділянки: :04:006:0303, місце розташування: АДРЕСА_2 (сто вісімдесят вісім), з цільовим призначенням 01.06 для колективного садівництва, вид використання для ведення садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 . Боржник: ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктами 2, 4 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Підстави забезпечення позову необхідно доводити документально, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що предмет позову, може бути знищеним на момент виконання рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 363/2197/17 (провадження № 61-15477св19).

Предметом позову по даній справі є - визнання недійсним та розірвання спадкового договору, тобто немайнові вимоги. При цьому внаслідок апеляційного оскарження вищевказаного рішення суду на час розгляду скарги його виконання неможливо.

Отже, такий захід забезпечення позову не є співмірний з предметом розглянутого судом спору, та не пропорційний меті цивільного судочинства, визначеній у ст. 2 ЦПК України: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 154, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ухвалив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Ганги Дмитра Григоровича про забезпечення позову про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя-доповідач В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.