Справа № 351/233/24
Провадження № 22-ц/4808/716/24
Головуючий у 1 інстанції ПОСОХОВ І. С.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Томин О.О., Максюти І.О.

секретаря Гудяк Х.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петрички Олександра Євгеновича на ухвалу Снятинського районного суду від 31 березня 2024 року, постановлену в складі судді Посохова І.С. в м. Снятині у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтеросовані особи- ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Снятинської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Снятинської міської ради. ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту утримання неповнолітніх дітей

Заява обґрунтована тим, що він разом з ОСОБА_2 проживали спільно у незареєстрованому шлюбі, у якому у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від попереднього шлюбу ОСОБА_2 є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько дітей помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому діти фактично перебувають на його утриманні та він забезпечує їх всім необхідним. На даний час він призваний на військову службу, а тому не в змозі належним чином допомагати дружині турбуватися про своїх дітей та утримувати їх. Встановлення факту утримання трьох неповнолітніх дітей необхідно для звільнення із лав ЗСУ для належного піклування про дітей Просив встановити факт перебуванні на його утриманні трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою Снятинського районного суду від 31 березня 2024 року провадження у цивільній справі №351/233/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтеросовані особи - ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Снятинської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту утримання неповнолітніх дітей зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 201/5972/22 (провадження№ 14-132цс23).

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Петричка О. Є. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконну ухвалу. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 утримує неповнолітніх дітей, оскільки їх рідний батько помер, тобто такий обов`язок в нього виник ще до введення на території України указом Президента України N° 64/2022 воєнного стану. На даний час діти позбавлені належного батьківського піклування, тому що біологічний батько помер, а ОСОБА_1 перебуває на службі в ЗСУ, та змушений доводити факт утримання дітей, щоб скористатися своїм правом на звільнення з служби та продовжити забезпечувати багатодітну сім`ю і надалі утримувати трьох неповнолітніх дітей. Фактичні обставини справи не є подібними до тих, які склали предмет розгляду справи № 201/5972/22, а тому, суд неправомірно зупинив провадження у справі з вказаної підстави.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду, суд вважав, що в даному випадку зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку іншої справи № 201/5972/22 у подібних правовідносинах, відповідатиме завданню цивільного судочинства, буде доцільним та виправданим з метою забезпечення сталості та формування єдності судової практики

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Снятинської міської ради. ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Снятинського районного суду від 13 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 та призначено до розгляду.

Встановлено, у вказаній справі заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту утримання неповнолітніх дітей, зокрема, з метою (згідно з доводами заявника) отримання відстрочки від мобілізації.

Згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2023 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу №201/5972/22 про встановлення факту самостійного виховання дитини, зокрема, з метою отримання відстрочки від мобілізації.

Правовідносини, з приводу яких виник спір у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду в справі № 201/5972/22.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, судом вірно враховано, що справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду справі № 201/5972/22.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що фактичні обставини справ є різними, оскільки спростовується матеріалами справи та стосуються одного предмета про доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, про що заявник вказав у заяві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петрички Олександра Євгеновича залишити без задоволення. Ухвалу Снятинського районного суду від 31 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 06 червня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О. Максюта

О.О.Томин