Справа № 138/1752/24
Провадження № 22-ц/801/1801/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 рокуСправа № 138/1752/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»,

відповідачі: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» адвоката Дзундзи Ольги Володимирівни на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 липня 2024 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Холодової Т.Ю., в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

В червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 липня 2024 року визнано неподаною та повернуто позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з доданими документами позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що поданні письмові пояснення, зокрема, не передбачені нормами ЦПК України на стадії звернення до суду з позовною заявою та не свідчать про подання позивачем позовної заяви із зазначенням обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначенням і поданням (за наявності) доказів, що підтверджують вказані обставини з урахуванням висновків суду. Крім того, в порушення вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України позивачем не надано доказів направлення відповідачу відповідних документів.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» адвокат Дзундза Ольга Володимирівна подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також не з`ясування всіх обставин справи, просила суд скасувати ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 липня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання заявника місцевий суд помилково прийшов до висновку про повернення позовної заяви, оскільки на виконання вимог ухвали від 17 червня 2024 року, заявником було подано заяву в якій викладено пояснення із детальним розрахунком заборгованості та зазначенням усіх її складових. Крім того на виконання вимог ухвали надано докази надсилання позову з додатками відповідачу на зареєстровану адресу її проживання. Вважає, що заявником були виконані всі вимоги ухвали суду про залишення позову без руху.

Відповідач не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву у справі, суд виходив з того, що позивач, не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, однак з правильністю таких висновків суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може з урахуванням такого.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 1-11).

В ухвалі Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2024 року про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» без руху, суд вказав позивачу на недоліки позову, які полягали у тому, що « в позові відсутні як обґрунтований розрахунок сум, що просить стягнути позивач, так і посилання на обставини того які саме умови договору позики були порушені відповідачем, що призвело до виникнення в неї заборгованості, період, за який виникла заборгованість, період за який позивачем здійснювалось нарахування відсотків по договору, у якому розмірі та на підставі яких пунктів договору позики. Так само не зазначено в позові і якими доказами доводяться такі обставини.

Також, до позовної заяви не додано доказів, які б вказували на такі обставини, зокрема детальний розрахунок заборгованості з обґрунтуванням загальної суми боргу станом на вказану вище дату.»; «представник позивача на підтвердження направлення відповідачу поданих до суду документів до позовної заяви додав копію квитанції про надіслання листа відповідачу ОСОБА_1 , однак, в порушення вказаних вище норм, не надав опису вкладення до поштового відправлення на ім`я відповідача.». (а.с. 13).

24 червня 2024 року позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій викладено пояснення по справі, до яких додані докази надсилання листом з описом вкладення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, а також додано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. (а.с. 15-18).

Натомість, суд першої інстанції вважав, що на виконання вимог ухвали суду від 17 червня 2024 року позивач вказані недоліки не усунув, а тому згідно зі ст. 185 ЦПК України позовна заява повернена позивачу (а.с. 19).

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Крім того, ЄСПЛ у пункті 35 рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії», пункті 32 рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» зазначив, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Посилання суду першої інстанції щодо невиконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, не є достатньою підставою для повернення позовної заяви заявнику, з огляду на таке.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Так, вимоги до форми та змісту позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання вимог ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2024 року надав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви в якій, зокрема, обґрунтовано позовні вимоги, наведено розрахунок заборгованості, уточнено які саме умови договору позики були порушені відповідачем, період, за який виникла заборгованість, період за який позивачем здійснювалось нарахування відсотків по договору, у якому розмірі та на підставі яких пунктів договору позики. Також додано опис вкладення до поштового відправлення на ім`я відповідача (а.с. 15-18).

Вказані обставини також підтверджуються і оскаржуваною ухвалою суду.

Відмова у прийнятті позовної заяви, з підстав подання позивачем на виконання вимог ухвали суду заяви про усунення недоліків з письмовими поясненнями, а не позовної заяви (в новій редакції) є помилковим висновком суду, який суперечить принципу доступу до правосуддя, оскільки суд повинен прагнути до забезпечення права на судовий захист.

Так подання заяви про усунення недоліків разом із поясненнями свідчить про добросовісність позивача та його намір виправити недоліки, зазначені судом, а не про ухилення від виконання вимог суду.

Більш того, такі дії позивача вказують на його бажання продовжити розгляд справи, а не створюють підстав для відмови у прийнятті позовної заяви. У такій ситуації суд повинен був оцінити подані документи в контексті їх змісту, а не лише форми.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що перевірку обґрунтованості заявлених вимог, наявності доказів, їх оцінка, належність і допустимість має здійснювати судом в ході розгляду справи після вирішення питання про відкриття провадження у справі, за результатами розгляду справи.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подання доказів можливе також і на наступних стадіях цивільного процесу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий суд повертаючи позовну заяву з вищезазначених підстав, припустився надмірного формалізму, чим фактично позбавив позивача права на доступ до правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду, зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» адвоката Дзундзи Ольги Володимирівни задовольнити.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 липня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду, зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції (Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета