РІШЕННЯ
09 травня 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
суддя Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП,-
11 листопада 2021 року ОСОБА_3 (далі: позивач) звернулась до ОСОБА_2 (далі: відповідач) з позовом про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 8 938, 82 грн., витрат з оплати автотоварознавчої експертизи в сумі 3 000 грн.
В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач посилалась на завдання їй майнової шкоди внаслідок ДТП, що сталась 18.06.2021 з вини відповідача, відсутність у відповідача на час ДТП чинного полісу страхування цивільної відповідальності, відмову відповідача відшкодувати спричинені збитки добровільно, що змусило її звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
16.11.2021 ухвалою Київського районного суду м. Харкова позовна заява залишена без руху.
13.12.2021 надійшла заява про усунення недоліків.
20.12.2021 ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі відкрите, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.
20.09.2023 відповідачем подані пояснення, відповідно до змісту яких він заперечує проти задоволення позову за наявності на час ДТП чинного полісу.
23.11.2023 ухвалою Київського районного суду м. Харкова закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.
07.02.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова суд повернувся до стадії підготовчого засідання, залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».
03.04.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду по суті на 09.05.2024.
До судового розгляду учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Представником позивача подане клопотання про розгляд справи за відсутності його та позивача. Відповідач та третя особа причину неявки не сповістили.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
19.08.2021 постановою Київського районного суду м. Харкова відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Крім того, вищезазначеною постановою провадження у справі стосовно відповідача за ст. 122-4 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, закрите.
Визначаючи відповідача винним за ст. 124 КУпАП, суд встановив, що позивачу на праві власності належить автомобіль «Mitsubishi Colt», р.н. НОМЕР_1 , що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію серії НОМЕР_2 .
18.06.2021 о 09:00 у м. Харкові по вул. Леся Сердюка, 50 відповідач, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_3 , рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на транспортний засіб «Mitsubishi Colt», р.н. НОМЕР_1 , належній позивачу внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями відповідач порушив вимоги п.10.9 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Закриваючи провадження стосовно відповідача за ст. 122-4 КУпАП, суд виходив з відсутності в його діях прямого умислу за не залишання місця ДТП та чекання власника транспортного засобу, який не з`явився.
Транспортний засіб «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_3 , Vin-код НОМЕР_4 , на праві класності належить відповідачу, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .
Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Colt», р.н. НОМЕР_1 , пошкодженням внаслідок ДТП, що мало місце 18.06.2021, становить 8 938, 82 грн., що підтверджується висновком експерта №24М від 28.09.2021.
24.09.2021 позивач сплатила 3 000 грн. за послуги з проведення автотоварознавчої експертизи, що підтверджено квитанцією 74 від 24.09.2021.
Як вбачається з сайту МТСБУ розділу «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування», транспортний засіб «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_6 , Vin-код НОМЕР_4 , на час ДТП застрахований за полісом № 200680070.
Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд висновує:
Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову і моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Згідно зч.1, ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань ухвалений Закон № 1961-IV, яким визначені як засади, так і процедури отримання потерпілими особами відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП.
Відповідно до ст.3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз.1 п. 22.1 ст.22 Закону № 1961 IV).
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована.
Під час вирішення такої категорії спорів при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди мають враховувати саме правову позицію Великої Палати Верховного Суду в силу вимог ч.1 ст.263 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За положеннями ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вказана норма у гл. 82 ЦК України, визначає особливості розподілу повної відповідальності між особою, яка заподіяла шкоду, передбачену зокрема, ст. 1166 ЦК України та її страховиком.
Так, ст. 1194 ЦК України, передбачає обов`язок особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, за недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди завданої нею, сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням.
Таким чином, сплата страхової виплати (страхового відшкодування) в межах застрахованої відповідальності покладена законодавцем саме на страховика.
Положення ст.1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.
Суд звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди, так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку, - ДТП.
При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди та відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує визначений полісом ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди її винуватець не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок може бути розподілений між ним і страховиком у випадку наявності укладеного (діючого) між ними договору страхування на момент настання страхового випадку.
Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
За загальним правилом, встановленим у ст.ст. 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При дослідженні свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_7 , судом встановлено, що транспортний засіб «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_3 , Vin-код НОМЕР_4 , та транспортний засіб «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_6 , Vin-код НОМЕР_4 , є одним тим самим, а різність реєстраційного номеру зумовлена зміною власника транспортного засобу.
Як вбачається з сайту МТСБУ розділу «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування» транспортний засіб «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_6 , Vin-код НОМЕР_4 , на час ДТП був застрахований, поліс № 200680070.
Статтею 20-1 Закону № 1961-IV передбачено, зокрема, що у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії, у разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.
Тобто, при зміні власника забезпеченого транспортного засобу, договір страхування, укладений з попереднім власником, залишається чинним для нового власника, який набуває прав та обов`язків страхувальника.
Отже, на час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована.
Таким чином, за наявності у відповідача на час ДТП чинного страхового полісу, правової підстави покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування позивачу майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 247, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП, відмовити.
Рішення може бути оскаржене у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д).

Повне рішення складено 09.05.2024.

Суддя Н.В.Єфіменко