Справа № 630/1323/23
Провадження № 2/630/89/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участі секретаря Нерубацької А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 630/1323/21 (провадження № 2/630/89/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з вимогами:

- припинити право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром літ. «а1», ганком літ. «а3», навісом літ. «а2», загальною площею 51,10 кв.м, житловою площею 25,90 кв.м, підсобною площею 25,20 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 , що зареєстроване за нею на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 травня 2002 року, в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 405;

- визнати дійсним договір довічного утримання, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10 жовтня 1999 року щодо відчуження житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром літ. «а1», ганком літ. «а3», навісом літ. «а2», загальною площею 51,10 кв.м, житловою площею 25,90 кв.м, підсобною площею 25,20 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром літ. «а1», ганком літ. «а3», навісом літ. «а2», загальною площею 51,10 кв.м, житловою площею 25,90 кв.м, підсобною площею 25,20 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що станом на 1996 рік по сусідству з нею, за адресою: АДРЕСА_1 , проживала жінка на ім`я ОСОБА_3 , 1916 р.н., яка потребувала сторонньої допомоги, хоча й проживала на той час зі своєю дочкою на ім`я ОСОБА_5 . Але ОСОБА_5 тяжко хворіла і теж потребувала стороннього догляду. Тому вона, ОСОБА_1 , почала з 1996 року проживати з ОСОБА_3 і її житловому будинку та допомагати їй у веденні господарства та догляді за донькою ОСОБА_5 . Врешті вони стали близьким один для одного людьми, і коли їй, ОСОБА_1 , у 1999 році виповнилось 18 років ОСОБА_3 запропонувала їй укласти з нею договір довічного утримання. Такий договір був укладений ними 10 жовтня 1999 року і ОСОБА_3 передала їй у власність житловий будинок, а вона, ОСОБА_1 , зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_3 . Звернувшись до нотаріуса з метою посвідчення вказаного договору, вони отримали відмову у вчиненні такої дії, оскільки виявилось, що у ОСОБА_3 відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Тому вони між собою домовились, що вона, ОСОБА_1 , надавати допомогу ОСОБА_3 в її утриманні, а ОСОБА_3 отримає документи на будинок і одразу звернеться до нотаріуса для посвідчення укладеного договору. На ім`я ОСОБА_3 виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області було видано 15 травня 2002 року свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 . Але ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і за життя не встигла посвідчити договір довічного утримання, оскільки не встигла отримати правовстановлюючий документ на житловий будинок. Не зважаючи на це, вона, ОСОБА_1 , продовжила проживати в будинку, який вважала своєю власністю, і надавала допомогу в догляді за ОСОБА_5 до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цьому будинку вона проживає й до нині, здійснює поточні ремонти в ньому та оплачує комунальні послуги, доглядає земельну ділянку. Укладений договір довічного утримання, на думку позивача, був виконаний сторонами фактично. Але через неможливість посвідчити такий договір в нотаріальному порядку позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 18 грудня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У визначений судом строк для подання відзиву відповідач ОСОБА_2 подала заяву про визнання позовних вимог та обставин позовної заяви, на яких засновані позовні вимоги.

Процесуальних заяв по суті справи учасниками справи не подано.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, але подав до суду письмову заяву, в якій вказувала, що повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити і справу розглядати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що згодна на задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ станом на 30 листопада 2023 року, спірним є житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром літ. «а1», ганком літ. «а3», навісом літ. «а2», загальною площею 51,10 кв.м, житловою площею 25,90 кв.м, підсобною площею 25,20 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом про завершення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 28 травня 1987 року, затвердженого Люботинською міською радою 14 липня 1987 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був збудований в період з 1975 по 1978 роки та його забудовником є ОСОБА_3 , будинок приймальною комісією прийнятий в експлуатацію.

Станом на 1978 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1987 році житлового будинку ОСОБА_3 набула статусу власника житлового будинку та вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

Як вбачається із записів в книзі для прописки громадян, які проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ведення якої було розпочато на початку 1950-х років, в житловому будинку за вказаною адресою проживала ОСОБА_3 , 1916 р.н., і разом з нею в будинку була зареєстрована дитини ОСОБА_6 , 1948 р.н., запис про яку був внесений на підставі свідоцтва про народження.

Кодексом законів про сім`ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану УРСР від 1926 року, в редакції зі мінами станом на 10 жовтня 1954 року, в ст. 2, було передбачено, що під час реєстрації в органах ЗАГС народження дитини від матері, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері.

Відповідно до ст.ст. 13, 26, 130 цього ж Кодексу діти іменуються прізвищем своїх батьків, місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків.

На підставі зазначених правових норм суд дійшов висновку, що з ОСОБА_3 в житловому будинку проживала саме її рідна донька ОСОБА_6 .

В подальшому до будинкової книги в різний час вносились записи про реєстрацію місця проживання в житловому будинку ОСОБА_7 , 1948 р.н., і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підтвердження особи яких вносились відомості про видані їм паспортні документи. Згідно з останнім записом ОСОБА_5 оселилася в житловому будинку лише на початку липня 2000 року, та реєстрація місця її проживання була здійснена 20 липня 2000 року.

З наявної в справі копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 01 вересня 1967 року вбачається, що у ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_8 . Після реєстрації шлюбу 07 грудня 1991 року ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_2 .

Таким чином відповідач ОСОБА_2 є рідною онукою ОСОБА_3

10 жовтня 1999 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_9 був укладений договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_9 житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_9 . натомість зобов`язалась забезпечувати ОСОБА_3 утриманням і доглядом довічно. Сторони обумовили у цьому договорі, що він буде нотаріально посвідчений після отримання ОСОБА_3 правовстановлюючого документу на житловий будинок.

ОСОБА_9 зареєструвала шлюб 24 грудня 2022 року та змінила прізвище на ОСОБА_1 . Отже стороною вказаного вище договору довічного утримання є саме позивач ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 425 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Відповідно до ст. 426 ЦК УРСР договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений.

Як зазначено в ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Повне виконання сторонами умов укладеного договору підтверджується актом ОСН «Надія» від 08 грудня 2023 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 фактично мешкає в житловому будинку АДРЕСА_1 , починаючи з 1996 року і до теперішнього часу, а також актом ОСН «Надія» від 08 грудня 2023 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 під час спільного проживання з ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_5 , які обидві були людьми похилого віку, надавала їм допомогу та вела разом з ними спільне господарство, а після смерті ОСОБА_3 продовжила проживати в будинку і здійснювала за ним догляд і поточний ремонт.

Виконання ОСОБА_1 умов договору довічного утримання і надання нею догляду і необхідної допомоги ОСОБА_3 визнала відповідач ОСОБА_2 , а тому суд вважає ці обставини встановленими і такими, що не потребують доказування.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданого 28 вересня 2001 року відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції Харківської області.

15 травня 2002 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області було видано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок на ім`я ОСОБА_3 . Свідоцтво було видано на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області від 14 травня 2002 року, та зареєстроване 22 травня 2002 року в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 405.

Отже це свідчить про виникнення обставин, які стали на заваді можливості здійснити нотаріальне посвідчення договору довічного утримання, укладеного 10 жовтня 1999 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , та який був фактично виконаний його сторонами у належний спосіб.

Але спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до теперішнього часу залишається зареєстрованим на ім`я ОСОБА_3 . З боку ОСОБА_1 були виконані всі умови договору та вона прийняла у своє володіння житловий будівлю, тому право власності на ім`я ОСОБА_3 слід припинити.

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 47, 128, 425 ЦК УРСР, ст.ст. 10-13, 77-81, 206, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Припинити право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром літ. «а1», ганком літ. «а3», навісом літ. «а2», загальною площею 51,10 кв.м, житловою площею 25,90 кв.м, підсобною площею 25,20 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 , що зареєстроване за нею на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 травня 2002 року, в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 405;

Визнати дійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10 жовтня 1999 року щодо відчуження житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром літ. «а1», ганком літ. «а3», навісом літ. «а2», загальною площею 51,10 кв.м, житловою площею 25,90 кв.м, підсобною площею 25,20 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром літ. «а1», ганком літ. «а3», навісом літ. «а2», загальною площею 51,10 кв.м, житловою площею 25,90 кв.м, підсобною площею 25,20 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено

21 лютого 2024 року.