ПОСТАНОВА

іменем України

28 травня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/3900/22

провадження № 22-ц/4809/759/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2024 рокуу складі судді Шевченко І.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказало, що відповідно до умов кредитного договору від 12 липня 2012 року б/н ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який у будь-який момент може змінити кредитний ліміт. У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом 12 липня 2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 41319,64 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту -35768,42 грн, 0,00 грн - заборгованості за поточним тілом кредиту; 35768,42 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 5551,22 грн заборгованості за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія. Оскільки ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань просив стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2024 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилалося на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

ОСОБА_1 направила відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2024 року, в якому просила відмовити у повному обсязі у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» (т.2 а.с.22-26).

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 12 липня 2012 року року ОСОБА_1 підписала анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т.1 а.с.30).

В анкеті-заяві вказано, що позичальник згоден з умовами, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір і позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщеними на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим позивачем розрахунком у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 12 липня 2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 319,64 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 35768,42 грн, 0,00 грн заборгованості за поточним тілом кредиту; 35768,42 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 5551,22 грн заборгованості за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625; 0,00 грн нарахованої пені; 0,00 грн - нарахованої комісії(а.с.6-27).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) встановлено старт кредитного рахунку НОМЕР_7, максимальний кредитний ліміт встановлений 19.12.2019 у сумі 39000 грн, 08.02.2022 кредитний ліміт зменшено до 0.00 грн (а.с.28).

З довідки, наданої представником позивача, убачається, що відповідачу у зв`язку з підписанням кредитного договору б/н було надано кредитні картки (а.с.29).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини 2 статті 1046 ЦК України).

За змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Колегія суддів вважає, що анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 12 липня 2012 року підписана саме відповідачем ОСОБА_1 та у сукупності з випискою про рух коштів по рахунку, з якої убачається активне користування позичальником кредитними коштами шляхом зняття готівки, повернення кредитних коштів позивачу, оплати послуг за придбані товари в закладах торгівлі, підтверджують факт визнання відповідачем договірних кредитних відносин з АТ КБ «ПриватБанк».

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18.

На підтвердження розміру заборгованості за договором від 10 липня 2013 року б/н позивачем було надано до суду розрахунки, які охоплюють період з 11.01.2013 по 12.07.2022, а також виписку по рахунку за договором б/н за період 21.10.2008-13.07.2022, виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-27,71-106).

Апеляційний суд вважає, що саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості ОСОБА_1 за наданим їй кредитом апеляційний суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.

Щодо заволодіння коштами 31 жовтня 2021 року з кредитної картки ОСОБА_1 іншою особою шахрайським способом у розмірі 29001 грн колегія суддів зазначає таке.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем було проведено перевірку, відповідно до якої встановлено, що у період часу з 31 жовтня 2021 року з карткового рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_1 була списана сума 29001 грн шляхом проведення платежу через особистий кабінет Приват24.

31 жовтня 2021 року о 11:24:08 до банку з мобільного телефону НОМЕР_3 від ОСОБА_1 надійшов дзвінок оператору банку, в якому остання повідомила, що самостійно перевела кошти на картковий рахунок НОМЕР_4 . Про факт самостійного перерахування коштів відповідач не заперечувала, про що зазначала в своїх поясненнях та запереченнях на позов (т.1 а.с.138).

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що операція з перерахування коштів була здійснено за власного волевиявлення ОСОБА_1 . Переказу передував дзвінок з номеру НОМЕР_5 (не зареєстрований в базі банку), в якому невстановлені особи представилися службою безпеки ПриватБанку, повідомили про намагання зламати її банківські рахунки невідомими особами, з метою уникнення цього повідомили про необхідність перерахування коштів на іншу картку № НОМЕР_4 , що вона в подальшому і зробила. Картковий рахунок № НОМЕР_4 належить клієнту Банку. В ході проведеної розмови спеціаліста банку з отримувачем останній повідомив, що гроші призначались йому як повернення боргу, повертати кошти відмовився. Перевіривши картковий рахунок отримувача коштів, встановлено надходження і платежу в сумі 29001 грн від клієнта ОСОБА_1 з карткового рахунку НОМЕР_2 . Після чого одержувач зняв готівку зі своєї картки декількома транзакціями.

Поза увагою місцевого суду залишилась також та обставина, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24.

Вхід до комплексу було здійснено за авторизацією відповідача, яка була зареєстрована в Інтернет Банкінгу Приват 24. За зазначеною процедурою клієнт вводить своє ім?я користувача і пароль та входить в Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів.

Кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП - паролю (коду авторизації), який надсилається банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Тобто, для підтвердження операції відповідачкою отримано та введено одноразовий ОТП - пароль, який і завершив транзакцію. Зокрема, що реєстрація в Приват 24 здійснено клієнтом самостійно на сайті Банку (www.pb.ua) або в відділенні після успішної авторизації.

Згідно з п.4 розділу І Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі по тексту Положення №705), яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, авторизація - це процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу; код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації.

Порядок реєстрації в Приват24: введення номеру мобільного телефону, який раніше зареєстрований за клієнтом як особистий; введення останніх 4 цифр особистої активної карти банку; електронної адреси; присвоєння паролю для входу в комплекс (всі вищезазначені дії дозволяють ідентифікувати клієнта). Далі клієнту на мобільний телефон надходить ОТП - пароль підтвердження реєстрації, який клієнт повинен ввести на сайті Інтернет Банкінгу (тобто введення коду авторизації) Далі Клієнт повинен вказати ПІН_КОД особистої карти, яку зазначав на першому етапі реєстрації, ознайомитися з Умовами та правилами та натиснути на кнопку «Зареєструватися».

Отже реєстрація в Інтернет Банкінгу Приват24 забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, пін-коду, який відомий лише власнику карти, номеру телефону, які можливість ідентифікувати клієнта, та додаткове підтвердженням операції шляхом введення одноразового ОТП - паролю (коду авторизації), який надсилається банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі.

Відповідачем здійснено успішну реєстрацію в Інтернет Банкінгу, що і є підтвердженням подачі заявки про використання карти в мережі Інтернет.

Встановлено, що для підтвердження операції відповідачкою отримано та введено одноразовий ОТП - пароль, який і завершив транзакцію.

З виписки по рахунку убачається, що здійсненню операцій 31 жовтня 2021 року передувало успішне проходження авторизації, а саме введення реквізитів карти та отримання та введення ОТП - паролю - «PASSWORD», що підтверджує особисте бажання клієнта на здійснення операції та запобігає виконання операцій шахрайським шляхом.

Згідно з п.14.3. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням №705.

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення №705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Відповідно до п.7 розділу Х Положення №705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

За загальним правилом цивільного судочинства зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі ст.33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Операції щодо карткового рахунку були здійснені лише після ідентифікації та підтвердження динамічним паролем, тобто кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР - паролям для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на номер мобільного телефону ОСОБА_1 та доступні були тільки відповідачу.

На думку колегії суддів у діях банку відсутня вина щодо неналежного виконання зобов`язань з обслуговування рахунку та надання банківських послуг, також відсутній взаємний зв`язок між діями банку та наслідками, що настали для відповідача.

Щодо матеріалів кримінального провадження №0001978 від 03.01.2021 року, відкритого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, колегія суддів вважає, що витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо наявного кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 не є належним доказом на підтвердження доведення обставин вчинення злочину щодо перерахування коштів невстановленими особами, оскільки такі доводи можуть бути підтверджені лише вироком суду, який набрав законної сили, та не може бути підтвердженням вини позивача у здійсненні операції зняття коштів з рахунку відповідача.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що ОСОБА_1 самостійно перерахувала кошти зазначені кошті, відповідальність за це несе відповідач як користувач.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №524/3979/16-ц, зазначивши, що банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до його повідомлення про зняття грошових коштів з його карткового рахунку.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти та користувалася ними, останньою не спростовано та не надано суду належних та допустимих доказів, що вона повністю повернула кредитні кошти позивачу.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, позовні вимоги в частині про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35768,42 грн підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками та простроченим тілом кредиту колегія суддів зазначає таке.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім простроченого тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту та відсотки.

Зі змісту доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості відповідача за кредитним договором від 12 липня 2012 року б/н убачається, що внесені відповідачем грошові кошти зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення інших складових заборгованості (простроченого тіла кредиту, відсотків).

Встановлено, що у заяві позичальника від 12 липня 2012 року містяться лише персональні дані відповідача та його підпис, процентна ставка не зазначена.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року вказала, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 липня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05 серпня 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Тому правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5551,22 грн

Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ч.1 ст.376 ЦПК України, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісного позову і стягнення з відповідача на користь позивача 35 768,42 грн заборгованості за тілом кредиту.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35768,42грн - що складає 86,57 % від суми позову, з відповідача підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» документально підтверджені судові витрати, сплачені банком при поданні позову та апеляційної скарги (3721,50 грн +2481 грн), у розмірі задоволеної частини, що складає 5369,50 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2024 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та ухвалити у цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 10 липня 2013 року б/н у розмірі 35 768 (тридцять п`ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн 42 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) судовий збір пропорційно до задоволених вимог за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5369 (п`ять тисяч триста шістдесят дев`ять) грн 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко