Справа № 713/522/24
Провадження №2/713/201/24
РІШЕННЯ

іменем України

29.05.2024 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань Троценко Л.Д., з участю представника відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кошман Ірина Вадимівна, до ОСОБА_3 про визначення порядку користування нежитловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивачки.

Позивач ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кошман І.В., звернувся в суд із позовною заявою про визначення порядку користування будівлею магазину, до відповідачки ОСОБА_3 .

Просить встановити наступний порядок користування будівлею магазину, загальною площею 185,5 кв.м., літ.А, яка розташована у АДРЕСА_1 : перший поверх будівлі магазину площею 74,10 кв.м. залишити в користуванні ОСОБА_2 , другий поверх будівлі магазину (Мансарду), площею 76,30 кв.м. залишити в користуванні ОСОБА_3 та стягнути судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2022 року визнано будівлю магазину загальною площею 185,5 кв.м. літ. А., яка розташована у АДРЕСА_1 , об?єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будівлі магазину загальною площею 185,5 кв.м. літ. А, яка розташована у АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки будівлі магазину загальною площею 185,5 кв.м. літ. А, яка розташована у АДРЕСА_1 . Визнано земельну ділянку площею 0,02 га. кадастровий №:01:002:2458. цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі яка, розташована АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,02 га кадастровий №:01:002:2458, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі яка, розташована у АДРЕСА_2 . Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки земельної ділянки розміром 0,02 га. кадастровий №:01:002:2458, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі яка, розташована у АДРЕСА_2 .

Зазначив, що з ОСОБА_3 не можуть знайти домовленості у користуванні будівлею магазину. ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні будівлею магазину, тому змушений звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування будівлею магазину.

Заяви (клопотання) учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги визнала частково, зазначила, що є приватним підприємцем, на першому поверсі магазину знаходиться магазин, де вона здійснює підприємницьку діяльність. З колишнім чоловіком не можуть дійти згоди щодо користування приміщенням магазину. Просила залишити їй в користування перший поверх приміщення магазину.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав поданий відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_3 зареєстрована як ФОП та з 2005 року веде підприємницьку діяльність. За довгий час своєю трудової діяльності, змогла налагодити бізнес, яким і по сьогоднішній день займається на першому поверсі магазину. Спірне приміщення на даний час влаштоване під підприємницьку діяльність ОСОБА_3 та відіграє для неї суттєве, а то й навіть, важливе значення в частині можливості отримувати дохід для власного матеріального забезпечення, а також для утримання та забезпечення спільних з ОСОБА_2 дітей, які перебувають на її повному триманні. У відповідності до договору оренди обладнання від 02.01.2020 року, ОСОБА_3 орендує та використовує у приміщенні магазину спеціальне обладнання для ведення особистого бізнесу, що свідчить про налаштування спірного приміщення для власного комфорту у роботі. Крім того, у разі передання першого поверху будівлі магазину у користування ОСОБА_2 , все наявне у ОСОБА_3 орендоване обладнання залишиться фактично на вулиці, оскільки договір оренди є довгостроковим та не передбачає можливості його дострокового розірвання. У разі виділення спірного приміщення будівлі у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишиться без будь-якого джерела доходу, буде вимушена вивезти орендоване обладнання, наново налаштовувати свій бізнес, не матиме можливості фінансово утримувати дітей. Уточнивши прохальну частину відзиву просив залишити в користування перший поверх приміщення магазину ОСОБА_3 , оскільки дійсно існує спір між сторонами, який необхідно врегулювати.

Суд, заслухавши відповідачку ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_1 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20.05.2022 року визнано будівлю магазину загальною площею 185,5 кв.м. літ. А., яка розташована у АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будівлі магазину загальною площею 185,5 кв.м. літ. А, яка розташована у АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки будівлі магазину загальною площею 185,5 кв.м. літ. А, яка розташована у АДРЕСА_1 . Визнано земельну ділянку площею 0,02 га. кадастровий №:01:002:2458. цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі яка, розташована АДРЕСА_1 . 49-Ж спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,02 га кадастровий № :01:002:2458, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі яка, розташована у АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 22.07.2022 року.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

З експлікації до плану будівлі магазину літ.А, який розташований в АДРЕСА_1 вбачається, що будівля магазину, загальною площею 185,5 кв.м.,складається з двох поверхів: перший поверх магазину, площею 74,10 кв.м; другий поверх магазину (Мансарду), площею 76,30 кв.м.; підвал, площею 35,10 кв.м,

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач ОСОБА_2 визначив спосіб для відновлення порушеного права, шляхом визначення порядку користування будівлею магазину, загальною площею 185,5 кв.м., літ.А, яка розташована у АДРЕСА_1 , а саме: перший поверх будівлі магазину площею 74,10 кв.м. залишити в користуванні ОСОБА_2 , другий поверх будівлі магазину (Мансарду), площею 76,30 кв.м. залишити в користуванні ОСОБА_3 , мотивуючи свою позицію тим, що з ОСОБА_3 не можуть знайти домовленості у користуванні будівлею магазину.

На спростування позовних вимог та на підтвердження заперечень проти позову відповідачкою та її представником, надано наступні докази:

Акт обстеження житлового будинку по АДРЕСА_2 та будівлі магазину за адресою АДРЕСА_1 від 13 липня 2020 року вбачається, що при обстеженні будівлі магазину встановлено: перший поверх будівлі магазину використовується підприємцем ОСОБА_3 під торговий об`єкт (магазин змішаних товарів); другий поверх будівлі магазину використовується під торгові об`єкти ОСОБА_2 , на час перевірки працював торговий об`єкт по продажу електротоварів підприємець торгового об`єкту не надав комісії договору оренди на використання приміщення під магазин, однак підтвердив, що приміщення надано на умовах оренди ОСОБА_2 .

Копію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, яка видана ФОП ОСОБА_3 від 29.11.2023 року з даних якої вбачається, що ФОП ОСОБА_3 має право на продаж алкогольними напоями, термін дії з 02.12.2023 року по 02.12.2024 року. Адреса торгівлі: АДРЕСА_1 , магазин-кафе, 45 кв.м.

Копію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, яка видана ФОП ОСОБА_3 від 29.11.2023 року з даних якої вбачається, що ФОП ОСОБА_3 має право на продаж Тютюновими виробами, термін дії з 02.12.2023 року по 02.12.2024 року. Адреса торгівлі: АДРЕСА_1 , магазин-кафе.

Копію свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_3 .

Довідка Берегометської селищної ради №949 від 15.03.2024 року з даних якої вбачається, що ОСОБА_3 дійсно займається підприємницькою діяльністю (підстава: Свідоцтво про державну реєстрацію ФОП особи підприємця Серія НОМЕР_1 від 14.11.2002 року).

Копію договору оренди обладнання від 02 січня 2020 року укладеного між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_3 та акту прийому-передачі обрання з даних яких вбачається, що ОСОБА_3 прийняла в строкове використання обладнання для магазину.

При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Верховний Суд України у постанові від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15 дійшов висновку, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що:

Позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2022 року визнано будівлю магазину загальною площею 185,5 кв.м. літ.А., яка розташована у АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частки.

Відповідачка ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем, протягом тривалого часу здійснює підприємницьку діяльність на першому поверсі будівлі магазину.

Між сторонами існує спір щодо користування приміщенням магазину, сторони не погодили в добровільному порядку порядок користування будівлею магазину.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах 1, 3 статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року в справі №916/3027/21 зазначила, що «обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 тривалий час здійснює свою підприємницьку діяльність саме на першому поверсі магазину, орендує обладнання для магазину, яке розміщене саме на першому поверсі магазину, виділення останній в користування другого поверху магазину, може негативно вплинути на права та обов`язки відповідачки ОСОБА_3 .

Позивачем не обґрунтовано в позові та не доведено належними та допустимими доказами необхідності виділення йому у користування саме першого поверху магазину, де здійснює підприємницьку діяльність відповідачка ОСОБА_3 .

Аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 підлягають до задоволення частково, виділити ОСОБА_2 у будівлі магазину в користування другий поверх магазину (Мансарду), площею 76,30 кв.м., виділити ОСОБА_3 у будівлі магазину в користування перший поверх магазину, площею 74,10 кв.м., залишити в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підвал, площею 35,10 кв.м.

Визначений судом порядок користування будівлею магазину, загальною площею 185,5 кв.м., літ.А, яка розташована у АДРЕСА_1 , забезпечить захист інтересів сторін та реальне виконання рішення суду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір в сумі 605,60 грн.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що витрати на правничу допомогу у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-6 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: розрахунок суми витрат на правничу допомогу, який становить 10000,00 грн. (1 год. роботи адвоката 2000,00 грн., адвокатом затрачено часу 5 год.), копія квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 20.02.2024 року згідно якого ОСОБА_2 сплачено 10000,00 гривень, підстава: договір про надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №320/5284/19.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник просили зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн., оскільки заявлена сума є завищеною, не відповідає складності справи, представник позивача участі у судових засіданнях не брала.

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Згідно із ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Іншими словами, суд виходить з того, що процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Таким чином, враховуючи наведене та положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивача є обґрунтованими. Однак, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, суд не може погодитися із заявленою представником позивача сумою витрат на правову допомогу, яку позивач поніс.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності, ціни позову, а також результатів розгляду такої справи, заяви відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 гривень.

На підставі ст.ст. 317, 219, 321, 358 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 141, 258-265, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Встановити порядок користування будівлею магазину, загальною площею 185,5 кв.м., літ.А, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_2 у будівлі магазину в користування другий поверх магазину (Мансарду), площею 76,30 кв.м.

Виділити ОСОБА_3 у будівлі магазину в користування перший поверх магазину, площею 74,10 кв.м

Залишити в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підвал, площею 35,10 кв.м,

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 (Три тисячі) гривень, всього стягнути 3605 (Три тисячі шістсот п`ять) гривень 60 (Шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 .

Суддя Іван КИБИЧ