Справа № 697/546/24
Провадження № 2/697/388/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.,

за участю секретаря судових засідань Румини М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на групу нежитлових приміщень № 300,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на групу нежитлових приміщень №300, згідно технічного паспорту КП ЧООБТІ, загальною площею 74,6 кв.м., основною площею 68,2 кв.м., які є самостійним новоствореним об`єктом нерухомого майна - нежитловим офісним приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він у 1993 році займався юридичною практикою та мав подбати про офісне приміщення і створення робочого місця. Виконавчий комітет Канівської міської ради Черкаської області рішенням № 440 від 21.12.1993 надав дозвіл на добудову, устаткування та обладнання приміщення під офіс двом суб`єктам: юристу підприємцю ОСОБА_1 та малому підприємству Юнона. Цим же рішенням зобов`язано останніх виготовити проектно-кошторисну документацію, та погодити в управлінні архітектури містобудування та відповідними службами міста. За замовленням ОСОБА_1 Відділом будівництва та проектування Канівського району Управління сільського господарства станом на 1994-1995 роки була виготовлена документація: зведені кошторисні розрахунки, об`єктні та локальні кошториси, креслення план схеми будівництва об`єкту нежитлового офісного приміщення, які 21.08.1996 були погоджені в Управлінні архітектури і містобудування виконкому Канівської міської ради народних депутатів. Погодження цих документів також відбулось і в Канівському виробничому об`єднанні підприємств житлово-комунального господарства виконкому Канівської міської ради. Рішення виконкому № 440 від 21.12.1993 є правочином та дією органу місцевого самоврядування, спрямованої на задоволення звернення позивача щодо набуття ним права на створення нерухомого майна офісного приміщення як об`єкту приватної власності. Інших дозволів, відводів, узгоджень, погоджень рішення виконкому Канівської міської ради народних депутатів № 440 від 21.12.1993, а також чинне на той час законодавство України від нього як законного забудовника не вимагало. Будівництво було дозволено не на окремій земельній ділянці, а в ніші, на території відкритої площадки вбудовано-прибудинкових приміщень, тобто всередині конструкції першого поверху багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , де розміщувалися магазини, аптеки, кафе, з виходом на відкриту площадку, де згодом позивачем було здійснено добудову-прибудову нежитлового офісного приміщення приватного юридичного бюро. Таким чином, позивач відкрито, у центрі міста за рахунок власних коштів з 1996 по 2007 рік збудував офісне приміщення, загальною площею 74,6 кв.м., яке до цього часу знаходиться у його приватному володінні і користуванні, але без права розпорядження, оскільки через поважні причини він не оформив через органи БТІ технічний паспорт і право власності на вказаний нежитлове офісне приміщення та не здійснив його державну реєстрацію. Починаючи з 21.12.1993 і на момент звернення до суду він мав статус добросовісного забудовника, а новостворене ним нерухоме майно не є самочинно збудованим об`єктом. У 2011 управління архітектури та містобудування Канівської міської ради за його зверненням визначило адресу збудованого ним офісного приміщення: АДРЕСА_1 . Право на окрему адресу свідчить також довідка управління містобудування та архітектури. Також ним, позивачем, встановлено на фасаді приміщення офісу адресну таблицю. 05.02.2024 був виготовлений технічний паспорт на групу нежитлових приміщень № 300. У Канівському відділку КП ЧООБТІ також пояснили, що після 2012-2013 років останній не має повноважень на оформлення та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та оцінку її балансової вартості. Після цього він звернувся до Управління містобудування і архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради, де йому роз`яснили що виконком Канівської міської ради на даний час не наділений повноваженнями щодо встановлення права власності на новостворене майно. Єдиною можливістю встановлення права власності на це майно є звернення до суду. Позивач просить визнати за ним право власності згідно з даними технічного паспорту КП ЧООБТІ від 15.02.2024 на групу нежитлових приміщень № 300, загальною площею 74,6 кв.м., основною площею 68,2 кв. м, які є самостійним об`єктом новоствореного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 20.03.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 27.03.2024 провадження у зазначеній справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження

26.06.2024 ухвалою Канівського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі за наявними матеріалами справи, покладається при вирішенні спору на розсуд суду.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши в результаті всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів, кожного з огляду їх належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - їх достатності та взаємозв`язку, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З рішення виконавчого комітету Канівської міської ради народних депутатів від 21.12.1993 № 440 вбачається, що юристу-підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на добудову, установку та обладнання офісу для приватного юридичного бюро по АДРЕСА_2 на території відкритої площадки вбудовано прибудованих приміщень, поряд з кафе Відпочинок. Рішенням юристта-підприємця ОСОБА_1 зобов`язано виготовити проектно-кошторисну документацію, погодити з управлінням архітектури і містобудування, відповідними службами міста ( а.с.12).

Відповідно до технічного паспорту від 15.02.2024 за адресою: Черкаська область, Черкаський район, Канівська територіальна громада , м. Канів (станом на 01.01.2021), АДРЕСА_1 знаходиться група нежитлових приміщень, які є самостійним об`єктом нерухомого майна, що складаються з прийомної (1), кабінету (2), санвузла (3) ( а.с.16-20).

Відповідно до довідки управління архітектури та містобудування Канівської міської ради від 05.12.2011 № 99 нежитлове приміщення офісу для приватного юридичного бюро гр. ОСОБА_1 розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.14).

Зі звіту про оцінку нежитлового приміщення, площею 74,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість нежитлового приміщення становить 503550,00 грн. ( а.с.28-30).

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1-3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Доказів, які підтверджують відмову органу реєстрації зареєструвати право власності на групу нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч.3 та ч.5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору може відбутися, як до пред`явлення позову до суду, так і після цього і такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки. (п.15 Постанови Пленуму ВСС України №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва).

Доказів відведення земельної ділянки для будівництва групи нежитлових приміщень позивачем не надано. Також відсутні докази про те, що земельна ділянка йому була виділена і під уже збудоване нерухоме майно, що відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України є перешкодою для визнання за ним права власності на групи нежитлових приміщень.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Відповідно до ч.1 ст. 177 Житлового кодексу УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Згідно з ст. 179 цього Кодексу користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1.4.1. Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої народних депутатів відповідно до законодавства. Відповідно до п. 1.4.4. цього Наказу переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Оскільки позивач здійснив прибудову до багатоквартирного житлового будинку, має бути доведена відсутність порушень прав інших осіб - власників (користувачів) квартир. Належних, допустимих та достатніх доказів щодо підтвердження даних обставин суду надано не було.

Надана копія креслення план-схеми будівництва об`єкта нерухомого майна (а.с.13) таким доказом не є, оскільки не підтверджує відсутність порушень прав усіх співвласників багатоквартирного житлового будинку. Позивачем також не доведено та не надано доказів, що таке будівництво не передбачає втручання в несучі конструкції багатоквартирного будинку, не вплинуло на огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, інженерні системи загального користування, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення.

Крім того, відповідно до п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 № 1243, який був чинний на час закінчення будівництва спірних нежитлових приміщень передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об`єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Відповідно до п. 23, 24 вказаного Порядку вбудовані-прибудовані приміщення у житловому будинку можуть прийматися в експлуатацію за окремим актом, якщо вони згідно з проектною документацією виділені в окремий пусковий комплекс і передбачена їх ізоляція від житлової частини будинку. При цьому житлова частина будинку повинна мати відокремлене від вбудовано-прибудованих приміщень інженерне забезпечення та належні умови щодо її безпечної експлуатації. Житлові будинки, в яких квартири та інші приміщення побудовані за кошти фізичних та юридичних осіб, можуть прийматися в експлуатацію без виконаних внутрішніх опоряджувальних робіт, які не впливають на експлуатацію цих будинків, якщо це обумовлено інвестиційним договором на будівництво та за умови дотримання при цьому санітарних і технічних вимог. Перелік внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, визначається Мінрегіонбудом.

На час звернення до суду введення в експлуатацію об`єктів нерухомого майна віднесено до Державної інспекціії архітектури та містобудування України.

Суду не надано доказів, що позивач на час закінчення будівництва чи в подальшому звертався у передбаченому законом порядку до компетентних органів для введення спірного нерухомого майна в експлуатацію, що є обов`язковим для оформлення права власності на збудовані об`єкти. Необхідність такого звернення встановив також Верховний Суд у Постанові від 07.02.2018 у справі № 127/18746/15-ц.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів щодо безпечної експлуатації збудованих об`єктів нерухомого майна, дотримання будівельних норм, а також щодо неможливості зареєструвати право власності на цю прибудову у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За таких обставин, підстав для визнання права власності на нежитлові приміщення за позивачем суд не вбачає, а тому позов задоволенню не підлягає.

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на групу нежитлових приміщень № 300 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.09.2024.

Головуючий Л . О . Колісник