Справа № 128/4980/23
Провадження № 22-ц/801/878/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 рокуСправа № 128/4980/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Карпінської Ю. Ф. в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом осіб),

в цивільній справі №128/4980/23 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-БАНК», А-БАНК) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16.02.2017 у розмірі 44 861,44 грн. станом на 29.03.2023.

Позов обґрунтовано тим, що 16.02.2017 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та надано платіжну картку. Відповідно до п.п. 2.1.1.1.3 Умов та Правил, клієнт погоджується з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-БАНКУ разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тому зобов`язання за договором відповідач не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями відповідач станом на 29.09.2023 має заборгованість у розмірі 44 861,44 грн, з яких: 18 075,99 грн заборгованість за кредитом; 25 045,71 грн заборгованість по відсотках; 1 739,74 грн штраф. Позивач неодноразово вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати кредитні зобов`язання. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «А-БАНК».

На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Вказане судове рішення мотивоване тим, що всупереч визначеного у статтях 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку, позивач не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а саме: доказів укладення кредитного договору 16.02.2017 чи анкети-заяви відповідача від 16.02.2017, чи доказів приєднання 16.02.2017 ОСОБА_1 до діючих станом на 16.02.2017 Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Крім того, у справі відсутні докази, які б беззаперечно свідчили, що розрахунок заборгованості ґрунтується на реальних банківських операціях відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ «А-БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано її матеріали з Вінницького районного суду Вінницької області .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим позивачем доказам, а саме копії анкети-заяви, яка підписана відповідачем та якою підтверджується факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язання в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, що свідчить про виконання банком усіх переддоговірних формальностей. Також банк вважає, що навіть з урахуванням непідписання позичальником Тарифів та Умов і Правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже повинен сплачувати процентну ставку. Суд першої інстанції у будь-якому випадку повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України. Зауважує, що суд першої інстанції, посилаючись на правову позиції, викладену в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як це фактично зробив Верховний Суд у зазначеній постанові, однак судом і цю позицію не було взято до уваги.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 11.07.2014 ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-БАНК» з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 11.07.2014 (а.с. 7).

Зі змісту анкети-заяви від 11.07.2014 убачається, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами складають договір про надання банківських послуг.

Також до позову долучено витяг з Умов і правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», а також Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD».

Згідно з копією довідки за картками, ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 строком дії до січня місяці 2020 року, що підтверджується копією довідки за картками (а.с. 11).

Крім того, до позовної заяви додано виписку по картці від 29.09.2023 за період з 16.02.2017 до 29.09.2023 (а.с. 8-10).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 16.02.2017, укладеного між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 , заборгованість відповідача станом на 29.09.2023 становить 44 861,44 грн, з яких: 18 075,99 грн заборгованість за кредитом; 25 045,71 грн заборгованість по відсотках; 1 739,74 грн штраф (а.с. 5-6).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з положеннями частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним критеріям судове рішення в повній мірі відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з вимогами статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказані в позовній заяві обставини позивачем не підтвердженні належними та допустимими доказами, оскільки анкета-заява, яка наявна у матеріалах справи, підписана ОСОБА_1 11.07.2014. Будь-якого документу, що свідчив би про приєднання ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ саме 16.02.2017, суду не надано.

Додана до позовної заяви анкета-заява від 11.07.2014 хоч і містить паспортні та анкетні дані відповідача, водночас, в анкеті відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо. В даній анкеті-заяві є лише посилання на те, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Зазначено, що підписавши анкету-заяву, клієнт підтвердив, що він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їхніми змінами на сайті А-Банку.

Однак з наданих суду витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» та Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» неможливо встановити, чи саме такі умови, правила та тарифи діяли на момент підписання ОСОБА_1 анкети-заяви, тобто 11.07.2014, чи саме їх розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що даному випадку відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості станом на 29.09.2023 в сумі 44 861,44 грн за договором про надання банківських послуг від 16.02.2017, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні статей 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні статті 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим з огляду на таке.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частини перша стаття 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі конкретного кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «А-Банк» зазначив, що 16.02.2017 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку, на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку (а. с. 1).

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2017 року в загальній сумі 44 861,44 грн, з яких: 18 075,99 грн заборгованість за кредитом; 25 045,71 грн заборгованість по відсотках; 1 739,74 грн штраф, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16 лютого 2017 року, укладеним між АТ «А-БАНК» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 29 вересня 2023 року (а. с. 5-6), анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у А-Банку, підписану сторонами 11 липня 2014 року (а. с. 7), виписку по картці рахунок НОМЕР_3 за період з 16 лютого 2017 року по 29 вересня 2023 року (а. с. 8-10), довідку за картками згідно з якою ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 строком дії до січня місяці 2020 року (а. с. 11), довідку за лімітами (а. с. 12), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» в розділі «Умови та правила» (а. с. 13-19), тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» (а. с. 19 на звороті - 20), а також копію паспорта відповідача та документи, що підтверджують процесуальний статус банку, його представника (а. с. 20 на звороті - 28).

Як зазначає позивач, відповідачем ОСОБА_1 порушено умови договору про надання банківських послуг від 16.02.2017.

Натомість, позивач в обґрунтування своїх вимог надав договір від 11.07.2014, підписаний ОСОБА_1 (а.с.7) .

Як встановлено із довідки, виданої АТ «А-БАНК», відповідачу було відкрито рахунок в банку № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 строком дії до січня місяці 2020 року (а.с.11). Однак, із цієї довідки не вбачається на виконання якого саме договору і коли саме було відкрито поточний рахунок і видано платіжну картку.

Також із виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами, розплачувався за товари, послуги та, зокрема, погашав заборгованість. Однак, у цій виписці не вказано, що даний поточний рахунок було відкрито на ім`я відповідача саме на виконання умов договору від 16.02.2017 (а.с. 8-10).

Із долучених до позовної заяви доказів неможливо встановити укладення 16.02.2017 договору про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем, заборгованість по якому є предметом спору у даній справі.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Розрахунок заборгованості здійснено позивачем по договору б/н від 16.02.2017, якого в матеріалах справи немає, що унеможливлює належне дослідження самих розрахунків.

Таким чином, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не підтверджений належними, допустимими і достовірними доказами.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК», яка підписана відповідачем 11 липня 2014 року, не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Ця анкета-заява взагалі не містить відомостей, що відповідач мав намір скористатись саме кредитною послугою та бажаний кредитний ліміт, а також відомостей про кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про які зазначено в позові. Вказана анкета-заява містить лише ідентифікуючі дані відповідача та його підпис (а. с. 7).

Наданий до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому їх не можна вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача із такими Умовами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено статтями 207, 1055 ЦК України. Тобто не доведено, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження відкриття рахунку на підставі анкети-заяви від 16 лютого 2017 року, видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого йому кредиту, належних та допустимих доказів ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також доказів погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутній договір № б/н від 16 лютого 2017 року, на підставі якого позивач і просить стягнути заборгованість, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Аргументи відповідача про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим позивачем копії анкети-заяви, яка підписана відповідачем та якою підтверджується факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язання в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеним, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції надав належну оцінку таким доказам і свої висновки зазначив у мотивувальній частині рішення.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних, достатніх і допустимих доказів, які б підтверджували факт видачі відповідачу кредиту у зазначеному банком у позовній заяві розмірі, а також розміру кредитної заборгованості. Виходячи із принципу змагальності сторін саме позивач має довести факт наявності кредитних відносин і розмір кредитної заборгованості, що не можна беззаперечно встановити із наданих позивачем доказів.

Посилання в апеляційні скарзі, що суд першої інстанції у будь-якому випадку повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову повністю, у зв`язку з недоведеністю, а не відмовлено у стягненні відсотків.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості станом на 29.09.2023 в сумі 44 861,44 грн за договором про надання банківських послуг б/н від 16.02.2017, оскільки такі вимоги не підтверджуються доказами, які б були достатніми, в розумінні статті 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 127/7032/17).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасіши

В. В. Сопрун