печерський районний суд міста києва
Справа № 457/1905/23-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року суддя Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України до Держави Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Чеській республіці про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті військового вторгнення Російської Федерації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1, Держава Україна в особі КМУ) до Держави Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Чеській республіці (далі - відповідач-2, Держава Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Чеській республіці) про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті військового вторгнення Російської Федерації.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 29.12.2023 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України до Держави Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Чеській республіці про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті військового вторгнення Російської Федерації передано за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.01.2024 року дану справу розподілено для розгляду судді Григоренко І.В.

Перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , суддею встановлено наступне.

Так, позовна заява повинна відповідати вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Як визначено в п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Разом з тим, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем не зазначено номери засобів зв`язку позивача, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача-1, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у позивача та відповідача-1.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, в тому числі, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Як визначено у п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Так, позивачем зазначено, що ціна позову становить: майнова шкода - 24 583 718 грн. 34 коп. та моральна шкода - 1 259 300 грн. 00 коп.

Разом з тим, як вбачається з прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 крім вказаних вимог просить стягнути з відповідача-1 на його користь 1 грн. моральної шкоди, проте, вказані грошові кошти не враховані при визначенні ціни позову.

За таких обставин, позивачу необхідно зазначити ціну позову відповідно заявлених вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Проте, дана позовна заява не містить викладу обставин якими позивач обґрунтовує позовні вимоги до відповідача-1.

Як визначено у ч. 4 ст. 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Позивач у позовній заяві зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» згідно якої, судовий збір не справляється за подання, зокрема, позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Разом з тим, позовна ОСОБА_1 не містить викладу обставин, які б свідчили про завдання останньому шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відтак, правові підстави для звільнення позивача від обов`язку сплати судового збору на підставі п. 13. ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», відсутні.

Також як на підставу для звільнення від сплати судового збору за звернення з даною позовною заявою позивач посилається на п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Як визначено у п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Проте, дана позовна заява не містить викладу обставин з відповідними доказами на підтвердження вказаних обставин, які б свідчили, що позивач проживав чи проживає на тимчасово окупованій території України, що збройна агресія, збройний конфлікт призвели до вимушеного переселення останнього з тимчасово окупованих територій України, обставин, які б свідчили про поранення, перебування в полоні, незаконне позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

За таких обставин, правові підстави для звільнення позивача від обов`язку сплати судового збору на підставі п. 22. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відсутні.

Крім того, позивач просить звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Разом з тим, згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» даний закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відтак, враховуючи, що предметом спору в даній позовній заяві є відшкодування майнової та моральної шкоди спричиненої в результаті військового вторгнення Російської Федерації, то позивач дійшов помилкового висновку щодо можливості застосування норм Закону України «Про захист прав споживачів» як підстави для звільнення від сплати судового збору.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, позивачем заявлено три позовні вимоги, а саме, про: стягнення з відповідача-2 на користь позивача майнової шкоди у розмірі 24 583 718 грн. 34 коп.; стягнення з відповідача-2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 259 300 грн. 00 коп. та стягнення 1 грн. моральної шкоди з відповідача-2.

Як визначено у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно п.п. 1, п. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою підприємцем необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня - 2684 гривень.

Ціна позову становить 25 843 019 грн. 00 коп.

Відтак, за позовну вимогу про стягнення з відповідача-2 на користь позивача майнової шкоди у розмірі 24 583 718 грн. позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі 15140 грн. 00 коп.

Пунктом 2.2. Узагальненого науково-консультативного висновку щодо визначення належної позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру, викладеного в Листі ВАСУ від 01.01.2015 року, зазначено, що майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсацію) моральної шкоди залежить від наступного.

Відповідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди можуть полягати у відшкодуванні грошей, майном або іншим способом.

Відтак, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способом відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просити відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така повна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового виразу (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), така вимога є немайновою. Таким чином, вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в іншому (немайновому) способі є немайновою вимогою.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 28.11.2018 року у справі № 761/11472/15-ц.

Отже, оскільки позивач просить відшкодувати моральну шкоду шляхом стягнення грошових коштів, вказана вимога набуває майнового характеру.

Відповідно п.п. 1, п. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою підприємцем необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за дві вимоги про стягнення моральної шкоди позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 30 280 грн. 00 коп.

Відтак, позивачу за звернення до суду з даною позовною заявою слід сплатити судовий збір у розмірі 45 420 грн. 00 коп. та надати суду квитанцію на підтвердження сплати судового збору.

Крім того, суд роз`яснює позивачу право подати клопотання про зменшення розміру судового збору чи звільнення від сплати судового збору з підстав та відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних проявів, або інших негативних явищ, заподіяних. фізичний чи юридичний особи незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. відповідно моральна шкода може полягати у знижених честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушених правах власності (в тому числі інтелектуальної), правових, наданих споживачам, інших цивільних правах, у зв`язку з цим. 'зв`язок з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, пошкодженні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому, в пункті 4 зазначеної Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути визначено, у чому ця шкода сталася, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно викликано, з яких розмірів він виходив, визначаючи розміри, та якими доказами це підтверджується, окрім вказівки на те, у чому сталася ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно викликано. У разі недотримання позивачем зазначених вимог суд вправі залишити позовну заяву без руху.

Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди, позивачем неповно викладено обставини справи із зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення йому моральної шкоди.

Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та відповідно, не містить відомостей в чому саме полягає заподіяна останньому моральна шкода.

Отже, позивачу необхідно викласти обставини справи з посиланням на докази завдання моральної шкоди останньому та надати розрахунок згідно якого позивач оцінив свої моральні страждання.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Проте, позивачем окрім копії паспорту не надано жодних документів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві, відтак, даний недолік підлягає усуненню.

Враховуючи викладене, позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Аналізуючи викладене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

У разі усунення недоліків, позовну заяву в новій редакції необхідно подати разом із копіями заяв та доданими до неї документами відповідно до кількості учасників процесу.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 294 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України до Держави Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Чеській республіці про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті військового вторгнення Російської Федерації- залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків заяви до визначеної дати, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 30.01.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко