КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 6/947/303/24
УХВАЛА

05.06.2024 року

Київський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Борисова Даніїла Сергійовича, про визнання виконавчого листа виданого 05.04.2024 року по цивільній справі №947/27705/23 таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

25.04.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Борисова Даніїла Сергійовича, про визнання виконавчого листа виданого 05.04.2024 року по цивільній справі №947/27705/23 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 стверджує, що 05 квітня 2024 року Київським районним судом м.Одеси було видано виконавчий лист №947/27705/23 про зобов`язання ОСОБА_1 за 10-днів до орієнтовного приїзду разом з малолітнім ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію України, повідомляти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засобами мобільного зв`язку про приїзд до України, для забезпечення додержання визначеного судом графіку систематичних побачень з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

12 квітня 2024 року постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Борисова Даніїла Сергійовича відкрито виконавче провадження ВП № 74730610 з примусового виконання виконавчого листа № 947/27705/23 виданого 05 квітня 2024 року Київським районним судом м.Одеси про зобов`язання ОСОБА_1 за 10-днів до орієнтовного приїзду разом з малолітнім ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію України, повідомляти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засобами мобільного зв`язку про приїзд до України, для забезпечення додержання визначеного судом графіку систематичних побачень з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник стверджує, що ухвалення судом рішення в цій частині обмовлялось перебуванням малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, поза межами державного кордону України в умовах воєнного стану введеного в Україні, що може впливати на ускладнення виконання рішення суду, однак враховуючи доводи ОСОБА_2 під час розгляду справи щодо існування наміру у тому числі прибути до Республіки Румунії за місцем проживання дитини, з метою спілкування з ним та прийняття участі у вихованні, суд встановив порядок виконання рішення суду у тому числі у вказаний спосіб.

Однак, як стверджує заявник, після ухвалення рішення змінились обставини.

Так, позивачем ОСОБА_1 прийнято рішення повернутись до України. Разом з дитиною вона 28 лютого 2024 року, після ухвалення судового рішення, але до набрання ним чинності, повернулась на постійне місце проживання до Одеси ( АДРЕСА_1 ), у зв`язку з чим припинився покладений на неї судовим рішенням обов`язок повідомляти про дату приїзду до України.

У зв`язку з чим, заявник вважає, що вказаний виконавчий лист № 947/27705/23, видано 05 квітня 2024 року Київським районним судом м.Одеси помилково, а тому наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу за вказаної заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.04.2024 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.

13.05.2024 року до суду надійшли від представника ОСОБА_2 адвоката Колосовської Л.Л. письмові заперечення щодо задоволення вказаної заяви, з посиланням на її безпідставність та необґрунтованість.

14.05.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Івкова Л.В. надала до суду письмові пояснення до заяви, в яких вважає заявлені вимоги обґрунтованими, доводи ОСОБА_2 безпідставними, а також додатково посилається на порядок виконання рішення суду та проведення зустрічей ОСОБА_1 з малолітнім онуком.

У судове засідання призначене на 26.04.2024 року з`явились:

- заявниця ОСОБА_1 та її представник, які заяву підтримали та наполягали на її задоволенні;

- позивачка ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення вказаної заяви.

Інші учасники до судового засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.3 ст.432 ЦПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Судом було ухвалено провести розгляд даної заяви в судовому засіданні 05.06.2024 року за наявною явкою сторін по справі.

Дослідивши вказану заяву, додані до неї документи та матеріали цивільної справи №947/27705/23, суд вважає вказану заяву підлягаючою залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/27705/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та його вихованні, визначення способу участі у вихованні онука.

За наслідком розгляду вказаної справи, 08.02.2024 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною: щовівторка та щоп`ятниці з 10 години 00 хвилин по 12 годину 00 хвилин; перші 6 місяців зустрічі проводити у присутності матері дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , відмовлено.

Встановлено порядок виконання рішення суду, після набрання ним законної сили, у відповідності до якого:

- Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за 10-днів до орієнтовного приїзду разом з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на територію України, повідомляти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами мобільного зв`язку про приїзд до України, для забезпечення додержання визначеного судом графіку систематичних побачень з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у разі їх наміру відвідати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поза межами державного кордону України, у тому числі у Республіці Румунії, за 10-днів до орієнтовного приїзду повідомляти про свій намір засобами мобільного зв`язку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для узгодження місця і часу та подальшого забезпечення побачень з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.02.2024 року за наслідком розгляду цивільної справи №947/27705/23, набрало законної сили 21.03.2024 року.

05.04.2024 року Київським районним судом міста Одеси за заявою стягувача ОСОБА_2 видано виконавчі листи №947/27705/23 для примусового виконання вищевказаного рішення суду, у тому числі відносно боржника ОСОБА_1 про зобов`язання останньої за 10-днів до орієнтовного приїзду разом з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на територію України, повідомляти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами мобільного зв`язку про приїзд до України, для забезпечення додержання визначеного судом графіку систематичних побачень з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі даного виконавчого листа, 12.04.2024 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття відповідного виконавчого провадження №74730610.

Також з наданих ОСОБА_1 копій паспортів громадянина України для виїзду за кордон виданих на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , 16.05.20241 року, останні повернулись до державного кордону України 28.02.2024 року.

Щодо доводів боржника за вказаним виконавчим провадженням ОСОБА_1 про те, що оскільки вона з малолітнім сином повернулись в Україну до набранням рішенням законної сили, вказаний виконавчий лист видано помилково, як на підставу для визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне.

Статтею 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Так, помилковою є видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню).

Судова практика допускає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав його помилкової видачі, якщо вже після видачі виконавчого листа по справі рішення суду було скасоване.

Як роз`яснено у Інформаційному листі, підготовленому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 25 вересня 2015 року необхідно звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Приймаючи викладене, суд зазначає, що як вбачається, спірний виконавчий лист №947/27705/23, видано 05.04.2024 року Київським районним судом міста Одеси на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, яке в свою чергу не оскаржувалось та не скасовано. Двічі даний виконавчий лист не видавався, а пред`явлення його до виконання здійснено стягувачем в межах відповідних строків.

За наслідком чого, суд вважає відсутніми будь-які наявні підстави для стверджень про помилковість видання вказаного виконавчого листа відносно ОСОБА_1 .

Щодо доводів ОСОБА_1 про зміну обставин які обумовлювали ухвалення рішення суду у відповідній частині, суд вважає також безпідставними з огляду на те, що як вбачається з рішення суду, судом вказане зобов`язання ОСОБА_1 в рамках встановлення порядку виконання рішення суду про визначення порядку та способу участі бабусі та дідуся у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком ОСОБА_4 на території визначено, з урахуванням того що в період воєнного стану введеного Україні, ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_4 періодично виїжджають до Республіки Румунії та періодично повертаються до України.

Враховуючи, що під час перебування ОСОБА_1 з сином поза межами державного кордону України, може бути ускладнено виконання вказаного рішення суду в частині встановленого графіку побачень бабусі та дідуся з їх онуком, а також враховуючи повідомлені ОСОБА_2 обставини про готовність приїжджати к онуку до Республіки Румунії, під час його з матір`ю там перебування, для продовження проведення відповідних зустрічей у відповідності до встановленого судом графіку, судом одночасно з ухваленням рішення суду було встановлено відповідний порядок його виконання, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за 10-днів до орієнтовного приїзду разом з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на територію України, повідомляти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами мобільного зв`язку про приїзд до України, для забезпечення додержання визначеного судом графіку систематичних побачень з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Будь-яких доказів на підтвердження припинення вищевказаних обставин в умовах воєнного стану введеного в Україні, заявником ОСОБА_1 до суду не надано.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. (ч. 1 ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України).

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами. Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності).

У рішенні «Горнсбі проти Греції» (§ 40) ЄСПЛ наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У справі «Глоба проти України» (заява № 15729/07, §§ 26, 27) ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Суд також повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Державазобов`язана організувати системувиконання судовихрішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. також рішення від 07.06.2005 усправі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, § 84).

Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Схожі правові висновки ВС виклав у пункті 13 постанови від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14 та підпункті 8.12 постанови від 25.09.2020 у справі № 924/315/17.

Аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, ЄСПЛ неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів та доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України», заява № 61406/00, § 59); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України», заява № 38722/02, § 75); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України», заява № 20390/07, § 29).

Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 16.11.2022 року у справі № 910/7310/20.

Приймаючи викладене, суд вважає, що доводи ОСОБА_1 для визнання спірного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є безпідставною, жодним разом не свідчать про наявність відповідних підстав, а відповідне визнання може призвести до ускладення виконання відповідного рішення суду в частині забезпечення встановленого судом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також може бути наслідком порушення прав та інтересів малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За наслідком чого, заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 432, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Борисова Даніїла Сергійовича, про визнання виконавчого листа виданого 05.04.2024 року по цивільній справі №947/27705/23 таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Копію ухвали для відома невідкладно надіслати сторонам по справі.

Ухвала набирає чинності в момент її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 05.06.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.