УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 347/61/19

провадження № 61-4394ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Івано-Франківського апеляційного суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 8 000,00 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що 10 січня 2024 року, ознайомившись із матеріалами справи № 247/61/19, ОСОБА_1 стало відомо, що Івано-Франківським апеляційним судом при винесенні ухвали 29 листопада 2019 року про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року допущено помилку, а саме суддею задоволено клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року що суперечить постановам Великої Палати Верховного Суду у справах № 808/1139/17, № 420/5137/18, № 560/15534/21. Оскільки ухвала від 29 листопада 2019 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження поставлена з порушенням норм процесуального права та призвела до ухвалення постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року щодо компенсації витрат понесених на правову допомогу, ОСОБА_1 змушена у встановлений місячний термін звернутися з заявою про перегляд додаткової постанови від 23 грудня 2019 року за нововиявленими або виключними обставинами.

На підставі зазначеного просила суд скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, закрити провадження у справі, а ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року залишити без зміни з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами, з посиланням на положення пункту 1 частини другої статті 424 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 пропущено присічний строк для подання заяви про перегляд цього судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України.

У березні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, поза увагою суду стали обставини, на які вона посилалася при поданні апеляційної скарги. Крім того, зазначає, що суддя Пнівчук О. В. не могла брати повторну участь у цій справі при розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, оскільки такі дії суперечать нормам процесуального закону, згідно з якою суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , зміст ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Главою 3 розділу V ЦПК України врегульовано перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Частиною третьою статті 424 ЦПК України передбачено, що строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Апеляційним судом встановлено, що у січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної школи заподіяної внаслідок неправомірного звернення до суду.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківського апеляційного суду від 24 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок неправомірного звернення до суду залишено без розгляду.

05 серпня 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Івано-Франківського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 скасовано та постановлено в цій частині нове судове рішення. Заяву ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 8 000,00 грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні його заяви про стягнення судових витрат - без змін.

Не погодившись із постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року.

12 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського апеляційного суду з заявою про перегляд постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Підставою подання зазначеної заяви ОСОБА_1 зазначила істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Такими нововиявленими обставинами заявниця вважала допущені, на її думку, апеляційним судом порушення норм процесуального права при задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року.

Встановивши, що постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, яку ОСОБА_1 просить переглянути за нововиявленими обставинами, набрала законної сили 23 грудня 2019 року, а із заявою про перегляд вказаного судового рішення за нововиявленими обставинами заявниця мала право звернутися в межах трирічного строку, проте з такою заявою звернулася лише 12 лютого 2024 року, тобто після спливу більше як чотири роки з дня набрання цим судовим рішенням законної сили, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження.

Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду про те, що за змістом пункту 1 частини другої, частини третьої статті 424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені. Виходячи з наведеного, незалежно від поважності причин пропуску строку для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, такий строк не підлягає поновленню, оскільки є присічним.

Недодержання вимоги щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.

Зокрема, такі висновки висловлено у постановах Верховного Суду: від 16 вересня 2021 року у справі № 2-170/11, від 31 січня 2023 року у справі № 2-3991/11, від 06 грудня 2021 року у справі № 2-2109/11, від 07 вересня 2022 року у справі № 298/1791/18.

Посилання заявниці у касаційній скарзі на те, що суддя Пнівчук О. В., яка вирішувала питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвалою від 29 листопада 2019 року, та у подальшому була у складі колегії суддів апеляційного суду, які прийняли постанову від 23 грудня 2019 року, що є предметом перегляду за нововиявленими обставинами, а тому не мала права брати участь у вирішенні питання про відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами, є необґрунтованими.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що суддя Пнівчук О. В. ухвалою від 29 листопада 2019 року поновила ОСОБА_2 , ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року та відкрила апеляційне провадження за їх апеляційною скаргою.

У подальшому, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Мелінишин Г. П., Ясеновенко Л. В. апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Скасовано ухвалу Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 8 000,00 грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні його заяви про стягнення понесених судових витрат - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року.

Оскільки постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року по суті в касаційному порядку не переглядалась, тому відсутні підстави для застосування частини п`ятої статті 37 ЦПК України при визначенні складу колегії у цій справі.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник