02.05.2024 Єдиний унікальний номер 205/33/24
Провадження № 2-з/205/209/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 року м.Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Курбанової Н.М.,

за участю секретаря Галушки А.А.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника Акціонерного Товариства "ОТП Банк" Пушок Сергія Володимировича про закриття провадження, визнання дій ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами, зобов`язання ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат АТ "ОТП Банк" на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору іпотеки недійсним.

Представник відповідача АТ «ОТП Банк», ОСОБА_1 , в підготовчому засіданні заявив клопотання про закриття провадження по справі, визнання дій ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами, просив зобов`язати ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат АТ "ОТП Банк" на професійну правничу допомогу по цивільній справі № 205/33/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 до Акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору іпотеки недійсним.

В обгрунтування клопотань представник відповідача АТ «ОТП Банк», ОСОБА_1 зазначив, що 04.03.2008 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №СМ SME 107/078/2008, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 600 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту - до 06.03.2023 р. Для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_2 боргових зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» того ж дня, 04.03.2008 р., був укладений договір іпотеки (майнової поруки) №PМ-SME 107/078/2008. Згідно Договору іпотеки ОСОБА_4 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме базу відпочинку «Волна», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на праві власності. Крім того, з метою виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором, 04.03.2008 р. між ОСОБА_4 та Банком було укладено договір поруки №SR- SME 107/078/2008. Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 фактично одразу після отримання кредитних коштів, а саме з липня 2008 року, виконувати перестала. У зв`язку з невиконанням позичальником та поручителем своїх зобов`язань, 07.09.2009 р. АТ «ОТП Банк» звернулось до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованості за Кредитним договором. В свою чергу, 20.05.2019 р. ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки №PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. по справі №0541/4463/2012. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.06.2019 р. у справі №0541/4463/2012 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки; зустрічний позов об`єднано з первісним позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи свої вимоги у зустрічній позовній заяві про визнання недійсним договору іпотеки №PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. у справі №0541/4463/2012, ОСОБА_2 зазначала наступне: предметом договору іпотеки №PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. є нерухоме майно база відпочинку «Волна», загальною площею 2454,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , і яке було придбане останнім під час шлюбу з ОСОБА_6 . Враховуючи те, що ОСОБА_6 , як співвласник відповідного нерухомого майна, своєї нотаріально посвідченої згоди на укладення такого договору іпотеки не давала, ОСОБА_2 , як єдина спадкоємиця всього майна померлої у 2014 році ОСОБА_6 вважала, що база відпочинку «Волна» передана в іпотеку незаконно, і це порушує її права. А тому ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір іпотеки №РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., укладений між ОСОБА_4 та Банком з моменту його укладення.

Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. у справі №0541/4463/2012 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №CM-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., станом на 01.04.2016 р. у розмірі 674 248,46 доларів США та 64 308 882,82 грн. Поновлено ОСОБА_2 строк позовної давності, зустрічний позов задоволено. Визнано договір іпотеки №РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», предметом якого є база відпочинку «Волна», загальною площею житлових приміщень 2 454,8 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої визначена сторонами в умовах вказаного договору в розмірі 1 000 611,49 доларів США, недійсним з моменту його укладення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №CM-SME 107/078/2008 від 04.032008 р. змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №CM-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. у розмірі 674 248,46 доларів США та 17 677 580,97 грн. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено. В решті рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2020 р. у справі №0541/4463/2012 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. та постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, про стягнення пені та в частині розподілу судових витрат скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позов АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 19 019,57 доларів США за період з 04.06.2008 р. до 03.10.2008 р. У задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення пені відмовлено. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. та постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 595 474,51 доларів США залишено без змін. Постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки залишено без змін.

Звертаючись до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним, ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним договір іпотеки №ПМ-SME107/078/2008 від 04.03.2008 р. Тобто, предметом даної позовної заяви є визнання недійсним договору іпотеки №ПМ- SME107/078/2008 від 04.03.2008 р. На думку представника відповідача, ОСОБА_2 має на увазі визнання недійсним саме договору іпотеки №PМ-SME 107/078/2008, а не №ПМ-SME107/078/2008 від 04.03.2008 р., оскільки договору іпотеки №ПМ-SME107/078/2008 ОСОБА_4 з банком не укладали. До того ж в додатках до позову міститься саме договір іпотеки №PМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. При цьому, підставою для визнання вказаного вище договору іпотеки недійсним, як зазначає Позивач, є те, що такий правочин укладено без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_6 , яка є співвласником нерухомого майна, що передавалось в іпотеку банку за даним договором, а саме: бази відпочинку «Волна», загальною площею 2454,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Також, при зверненні до суду з позовом, ОСОБА_2 обрала відповідний суб`єктний склад учасників процесу, а саме: позивач ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_4 та АТ «ОТП Банк». В той же час наголошує, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже був предметом розгляду в судовому порядку. Так, в рамках розгляду справи №0541/4463/2012 вже вирішувалися позовні вимоги (що викладені в зустрічній позовній заяві) ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним Договору іпотеки №PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. з підстав ненадання згоди ОСОБА_6 , яка є співвласником нерухомого майна, що передавалось в іпотеку Банку за даним договором, на вчинення вказаного правочину. За результатом розгляду вказаних позовних вимог ОСОБА_2 , постановою Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р., залишеною без змін в цій частині постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2020 р. у справі №0541/4463/2012 у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним Договору іпотеки №PMSME 107/078/2008 від 04.03.2008 р. було відмовлено.

Отже, з даного вбачається, що через майже 4,5 роки з моменту набрання законної сили рішення у справі щодо визнання договору іпотеки недійсним, ОСОБА_2 , повторно звертається до суду з тих самих підстав, щодо того ж самого предмету спору і визначаючи тотожний суб`єктний склад учасників процесу. При цьому, в порушення п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зловживаючи своїми процесуальними правами, ОСОБА_2 навмисно і свідомо приховала від суду інформацію про поданий нею інший позов до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, ОСОБА_2 взагалі були проігноровані імперативні вимоги зазначеної вище статті процесуального закону, що стосуються обов`язкової інформації, яку повинна мітити позовна заява, та не вказано жодних даних на виконання п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Більше того, повторне звернення ОСОБА_2 із позовною заявою, вимоги якої є аналогічними вимогам, заявленим у попередній позовній заяві, з урахуванням визнання судами апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 0541/4463/2012 таких вимог безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, на переконання банку, є подачею завідомо безпідставного позову. На підставі викладеного вище, ураховуючи фактичні обставини цієї справи № 205/33/24, АТ "ОТП Банк" вважає, що дії ОСОБА_2 , що полягають у подачі тотожних позовів, один з яких вже розглядався у межах справи № 0541/4463/2012 та щодо якого постановлено остаточне судове рішення про відмову у його задоволенні, суперечать основним засадам (принципам) та завданню цивільного судочинства, яке превалює над будь- якими іншими міркуваннями в судовому процесі, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання таких дій зловживанням процесуальними правами. Беручи до уваги те, що постанова Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 у справі № 0541/4463/2012, залишена в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 без змін постановою Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 0541/4463/2012, була прийнята та набрала законної сили більше ніж 4,5 роки тому, АТ "ОТП Банк" вважає, що звернення ОСОБА_2 до суду з черговим позовом не тільки містить ознаки недобросовісної процесуальної поведінки останньої, а ще й посягає на принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права. У зв`язку з наведеним, беручи до уваги зловживання ОСОБА_5 процесуальними правами при подачі позовної заяви у цій справі № 205/33/24, АТ «ОТП Банк» вважає, що наявними є підстави для застосування судом заходів процесуального примусу до позивача у вигляді стягнення з останньої в дохід державного бюджету штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, беручи до уваги зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами при подачі позовної заяви у цій справі № 205/33/24, зокрема, повторної подачі позовної заяви до одних і тих же відповідачів, з тим самим предметом, та з тих самих підстав, АТ «ОТП Банк» вважає, що наявними є підстави для зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи. У свою чергу, у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції АТ «ОТП Банк» планує понести витрати на професійну правничу допомогу адвокатів Адвокатського об`єднання "ЕВЕРЛІҐАЛ" у розмірі, що становить грошову суму в національній валюті України (гривні), еквівалентну 4000 доларів США, у тому числі ПДВ суму, еквівалентну 800 доларів США, що разом становить 4800 доларів США. При цьому АТ «ОТП Банк» вказував, що станом на дату подачі відзиву на позовну заяву у справі № 205/33/24, банк був позбавлений можливості подати усі докази на підтвердження суми понесених судових витрат, оскільки, зокрема, акт приймання- передачі наданих юридичних послуг, що підтверджує розмір понесених банком судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а також перелік наданих послуг, буде складено та підписано між АТ «ОТП Банк» та АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» лише після вирішення справи №205/33/24 у суді першої інстанції. При цьому, станом на дату укладання Договору винагорода Об`єднанню, передбачена підпунктом 3.1 в національній валюті України становить: 153 000,00 гривень, крім того ПДВ 30 600,00 гривень, що разом дорівнює 183 600,00 гривень, оскільки Об`єднання є платником ПДВ. Просить закрити провадження у справі №205/33/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Визнати дії ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами з викладених у цьому клопотанні підстав. Постановити ухвалу про застосування до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у вигляді стягнення в дохід державного бюджету з ОСОБА_2 штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зобов`язати ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська грошову суму у розмірі 183 600,00 гривень для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат АТ "ОТП Банк" на професійну правничу допомогу в рамках розгляду справи № 205/33/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору іпотеки недійсним.

Позивачка ОСОБА_2 надала суду письмові заперечення на вказане клопотання представника відповідача, в яких зазначила, що дійсно ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.06.2019 р. у справі №0541/4463/2012 прийнято її зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 та АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки; зустрічний позов об`єднано з первісним позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. На той час вона приймала участь у справі як відповідач боржник за кредитним договором № СМ SME 107/078/2008 та ОСОБА_4 , як відповідач за договором поруки. До договору іпотеки вона мала відношення тільки як заінтересована особа, оскільки цей договір іпотеки було укладено в забезпечення кредитного договору. Разом з зустрічною позовною заявою нею було подано до суду заяву про поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову від 23- 05-2019 року. АТ «ОТП БАНК» у відзиві на її зустрічний позов просив застосувати позовну давність щодо зустрічного позову ОСОБА_2 . Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. у справі № 0541/4463/2012 поновлено процесуальний строк для подання зустрічної позовної заяви та визнано недійсним з моменту укладення договір іпотеки № РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., предметом якого є база відпочинку «Волна». Постановою Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено. У вище приведеній постанові Донецький апеляційний суд вказав: «….Установивши, що ОСОБА_4 уклав з Банком договір іпотеки (майнової поруки) № РМ-SME 107/078/2008, відповідно до умов якого в іпотеку передано базу відпочинку «Волна», без згоди дружини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 без достатніх на те правових підстав розпорядився спільною сумісною власністю подружжя без згоди ОСОБА_6 . Разом з тим, вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки не підлягають задоволенню з огляду на таке. Встановивши, що договір іпотеки від 04 березня 2008 року укладений з порушенням вимог закону та є недійсним, оскільки ОСОБА_4 уклав його з Банком без згоди своєї дружини ОСОБА_6 , апеляційний суд приходить до висновку про застосування до вказаних вимог ОСОБА_2 строку позовної давності, у зв`язку з тим, що перебіг строку позовної давності почався з моменту укладення договору іпотеки, тому, звертаючись у травні 2019 року до суду із цим позовом, позивач пропустила трирічний строк звернення до суду….» Постановою Верховного Суду від 20.05.2020 р. Постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки залишено без змін.

Таким чином, апеляційний та касаційній суди своїми постановами у справі № 0541/4463/2012 встановили, що договір іпотеки від 04 березня 2008 року був укладений з порушенням вимог закону, але застосувавши до вказаних вимог строк позовної давності відмовили в задоволені зустрічної позовної заяви. 15.06.2021 року набуло чинності рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23.03.2021 року справі № 241/309/21, яким її визнано співвласником бази відпочинку «Волна», яка є предметом іпотеки за договором іпотеки № № РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 року. Якщо в позові 2019 року вона була лише заінтересованою особою щодо договору іпотеки і це було підставою для звернення до суду, то на цей час змінилися підстави позову, а саме підставою є захист її майнових прав співвласниці бази відпочинку «Волна». Вважає, що слід критично віднестися до норми «… та яке ухвалено між тими самими сторонами…». Саме спадкування майнових прав її матері дозволяє їй подати позов за великим рахунком від її імені. Спроба представника банку закрити справу позбавляє співвласника бази відпочинку «Волна» конституційного права захисту свого майнового права. Зауважує, що у 2019 році вона захищала свої права, як учасника кредитних правовідношень. У 2024 році, набувши права співвласника нерухомого майна свої майнові права. Тому не можна вважати, що в позовах 2019 р. та 2024 року одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Враховуючи вищевикладене вважає, що клопотання представника АТ «ОТП Банку» про закриття провадження по справі № 205/33/24 не підлягає задоволенню та прошить вказане клопотання відхилити. Крім того, позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, вислухавши представника відповідача АТ «ОТП Банк», дослідивши письмові заперечення позивачки, матеріали цивільної справи, які мають відношення до заявленого клопотання, прийшов до наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Особливістю цієї підстави закриття провадження у справі, про яку зазначає представник у своєму клопотанні, є те, що для її застосування необхідним є наявність трьох складових у сукупності, а саме тих самих сторін спору, предмета позову, підстави позову.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.06.2019 р. у справі №0541/4463/2012 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки; зустрічний позов об`єднано з первісним позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

На той час вона приймала участь у справі як відповідач боржник за кредитним договором № СМ SME 107/078/2008 та ОСОБА_4 , як відповідач за договором поруки.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.07.2019 р. у справі № 0541/4463/2012 поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк для подання зустрічної позовної заяви та визнано недійсним з моменту укладення договір іпотеки № РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 р., предметом якого є база відпочинку «Волна».

Постановою Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено. В даній постанові установлено, що ОСОБА_4 уклав з банком договір іпотеки (майнової поруки) № РМ-SME 107/078/2008, відповідно до умов якого в іпотеку передано базу відпочинку «Волна», без згоди дружини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 без достатніх на те правових підстав розпорядився спільною сумісною власністю подружжя без згоди ОСОБА_6 . Разом з тим, вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки не підлягають задоволенню з огляду на таке. Встановивши, що договір іпотеки від 04 березня 2008 року укладений з порушенням вимог закону та є недійсним, оскільки ОСОБА_4 уклав його з Банком без згоди своєї дружини ОСОБА_6 , апеляційний суд приходить до висновку про застосування до вказаних вимог ОСОБА_2 строку позовної давності, у зв`язку з тим, що перебіг строку позовної давності почався з моменту укладення договору іпотеки, тому, звертаючись у травні 2019 року до суду із цим позовом, позивач пропустила трирічний строк звернення до суду….»

Постановою Верховного Суду від 20.05.2020 р. постанову Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки залишено без змін.

Таким чином, апеляційний та касаційній суди своїми постановами у справі № 0541/4463/2012 встановили, що договір іпотеки від 04 березня 2008 року був укладений з порушенням вимог закону, але застосувавши до вказаних вимог строк позовної давності відмовили в задоволені зустрічної позовної заяви.

15.06.2021 року набуло чинності рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23.03.2021 року справі № 241/309/21, яким ОСОБА_2 визнано співвласником бази відпочинку «Волна», яка є предметом іпотеки за договором іпотеки № № РМ-SME 107/078/2008 від 04.03.2008 року. Судом встановлено, що вказаний договір прямо порушує права ОСОБА_2 , як власника предмета іпотеки, тому відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Враховуючи склад учасників і предмет даного позову, склад учасників і предмет позову у справі № 241/309/21,0541/4463/2012, суд констатує, що вони не є тотожними, що вказує на відсутність повної сукупності підстав для закриття провадження у справі, зазначених у п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК.

За таких обставин, правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд не вбачає.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Кодексом.

Згідно зч.ч.1,2 ст.44ЦПК України учасники судового процесу та їхні представникиповинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 43 ЦПК України передбачено перелік обов`язків учасників справи, до яких зокрема віднесено наступне:1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч.3 ст.43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Частиною першою статті 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Пунктом 1 частини першої статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, у разі подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні пункту 3 статті 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (пункт 22, 23 Рішення від 28 березня 2006 року, заява №23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право в тому числі надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що дії позивача ОСОБА_2 свідчать про свідоме зловживання останньою своїми процесуальними правами, які містять ознаки використання особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Таким чином суд дійшов висновку, щодо відсутності обґрунтованих підстав для застосування заходів процесуального примусу до позивача ОСОБА_2 та накладення на останню штрафу.

Відповідно до ч.ч.1,4, 6ст. 135 ЦПК України суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо:

1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або

2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

У разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду.

Щодо доводів представника відповідача про необґрунтованість позову суд зауважує, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Суд вважає за неприпустиме надавати на цій стадії судового розгляду будь-які оцінки щодо поданих сторонами доказів та утримується від передчасних висновків щодо обґрунтованості позову, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, їх належність, допустимість, достовірність оцінюється як кожний окремо, так і їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приймаючи рішення у нарадчій кімнаті.

Так, відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує право кожному на справедливий судовий розгляд.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на аналіз вказаних норм процесуального закону, надану судом оцінку доводів заяви, представником відповідача не доведено наявність визначених ч. 4 ст. 135 ЦПК України підстав для забезпечення судових витрат, у тому числі, що позов має ознаки завідомо безпідставного, або інші ознаки зловживання правом на позов, що позивач має незадовільний майновий стан, який у разі відмови у задоволенні позову та стягнення з позивача судових витрат стане перепоною у виконанні позивачем виконання рішення в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене вище, а також визначені законом наслідки невнесення зазначених відповідачем коштів, прав позивача, гарантованих законом, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про зобов`язання позивача внести визначену відповідачем суму коштів на депозит суду.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 43, 44, 135, 143, 148, 263, 255 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Акціонерного Товариства "ОТП Банк" Пушка Сергія Володимировича про закриття провадження по цивільній справі, визнання дій ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами та зобов`язати ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат АТ "ОТП Банк" на професійну правничу допомогу по цивільній справі № 205/33/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії ухвали.

Суддя Курбанова Н. М.