Справа № 465/5503/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Костянтин Олегович, на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 серпня 2023 року у складі судді Ільтьо І.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,-

встановив:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики.

Позов мотивовано тим, що позивач під примусом та психологічним тиском написала 19.06.2018 розписку на суму 107000 Євро (сто сім тисяч євро), з терміном повернення коштів до 01.09.2018. Однак, фактично коштів від відповідача позивач не отримувала. Зазначає, що відповідач здійснював щодо неї психологічний тиск поєднаний з погрозою насильства щодо її дитини. Перебуваючи під впливом погрози насильства вона не усвідомлювала значення своїх дій та намагалась уникнути насильства щодо неї та її неповнолітнього сина, а тому, в такому стані, під диктовку ОСОБА_2 , не розуміючи змісту самої угоди, написала оскаржувану розписку. Крім того, вказує, що потреби в отриманні вказаних коштів у неї не було, та й ОСОБА_2 не володів такими коштами і не декларував таких сум.

За вказаних обставин позивач просила визнати недійсним договір позики у формі розписки від 19.06.2018 на суму 107000 Євро (сто сім тисяч євро).

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 серпня 2023 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко К.О., просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову, не надав належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник апелянта - адвокат Горбенко К.О. підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представники відповідача - адвокат Демчик А.І. в судовому засіданні, адвокат Василишин К.В. в режимі відеоконференції просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Матеріалами справи установлено, що 19.06.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який було оформлено розпискою, відповідно до якої позивач ОСОБА_1 вказала про отримання від ОСОБА_2 в борг суми в розмірі 107000 Євро (сто сім тисяч євро), з терміном повернення коштів до 01.09.2018 (т. 1 а.с. 8).

Зазначена розписка була написана ОСОБА_1 власноруч, та факт отримання грошей в борг було засвідчено нею особисто із проставленням дати, підпису та власних даних.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.11.2022 року у справі №456.4463.21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 борг в сумі 107000 (сто сім тисяч) євро/основна сума заборгованості; 303441 (триста три тисячі чотириста сорок одну) грн. 30 коп. 3% річних за прострочення повернення позики; 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 13620 грн. та витрати за проведення судово-технічної експертизи в розмірі 15444 (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 90 коп. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено. (рішення не набрало законної сили, т. 1 а.с. 104-120).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч.1, ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. (ст.1047 ЦК України)

Відповідно до статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що між нею та відповідачем відсутні договірні відносини позики, договір позики між ними не укладався, грошові кошти відповідачем позивачу фактично не передавались, розписка була написана під здійсненням на неї психологічного тиску поєднаним з погрозою фізичного насильства, а відтак наявні підстави для визнання договору позики недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем, відповідно до ст.ст.13, 81 ЦПК України, не подано належних допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б спростовували укладення між сторонами договору позики, неотримання нею коштів від відповідача (позикодавця) та вчинення щодо позивача (позичальника) психічного тиску з погрозою застосування фізичного насильства.

Доводи позивача, якими позивач обґрунтовує недійсність договору позики ґрунтуються виключно на припущеннях і повністю спростовуються матеріалами справи.

Так, з копії розписки ОСОБА_1 від 19.06.2018, слідує, що остання посвідчила даною розпискою факт отримання коштів від ОСОБА_2 на суму 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) і зобов`язалась повернути вказану суму до 01.09.2018.

Згідно наданої відповідачем копії висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5216 від 16.11.2021, за результатами проведення судово-технічної експертизи, рукописні записи текстової частини розписки, датованої 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_1 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) від 19.06.2018, виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки, спорядженої спеціальною пастою. У розписці від 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_1 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) жодних змін до написання рукописних записів шляхом підчисток, травлення, змивання, дописок, дорисовок та виправлень не проводилось. Бланк аркуша у клітинку з блокнота, на якому виконано текст розписки від 19.06.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виготовлено за допомогою технології офсетного друку. Аркуш, на якому виконано текст розписки від 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_1 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро), відділено з блоку блокнота, скріпленого вертикальним пружинним елементом шляхом механічного відривання (т.1 а.с. 121129) .

Як вбачається з наданої позивачем копії відповіді Державної прикордонної служби України, згідно інформації, що зберігається в базі даних про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями окремих районів Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 01.06.2018 по 20.06.2018 гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перетинала кордон 04.06.2018 через пункт пропуску Шегині (виїзд), 05.06.2018 через пункт пропуску Мостиська (в`їзд), 16.06.2018 через пункт пропуску Шегині (виїзд), 19.06.2018 через пункт пропуску Лужанка (в`їзд) (т. 1 а.с. 9).

Як вбачається у фотографії, яку надана відповідачем, ОСОБА_1 власноруч перераховує кошти, в купюрах 500 євро кожна, розкладаючи їх окремо по певній кількості (т. 1 а.с. 89).

З копії відповіді Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 14.03.2023 року № Д-22/АЗ/47/01/23, на адвокатський запит адвоката Демчик А.І., вбачається, що згідно бази даних ІТС ІПНП «Єдиний облік» станом на 14.03.2023 року в Стрийський РУП ГУНП у Львівській області заяви та повідомлення по факту вчинення фізичного чи психологічного насильства (тиску) з боку громадянина ОСОБА_2 відносно громадянки ОСОБА_1 , 1984 р.н., жительки міста Стрий, не поступали (т. 1 а.с. 158).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що пред`явлені позовні вимоги фактично свідчать про небажання позивача виконати зобов`язання за оспорюваним договором позики, оскільки з часу укладення між сторонами договору позики, яка була оформлена розпискою (19червня 2018 року), позивачем не вживались заходи щодо визнання цього договору недійсним, в тому числі і в зв`язку із застосуванням до позивача тиску та психологічного примусу, в матеріалах справи відсутні звернення позивача до компетентних органів з цього приводу, а дані позовні вимоги позивачем були заявлені після розгляду Стрийським міськрайонним судом Львівської області цивільної справи, рішенням у якій, задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 спірної суми боргу, моральної шкоди та судових витрат.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_4 має кваліфікацію юриста, рішенням Ради адвокатів міста Києва №32 від 16.04.2015 року їй видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Наведені обставини дають суду достатніх підстав для висновку, що позивач, як професійний фахівець у галузі права, достеменно володіла та знала про засоби захисту своїх прав та інтересів свого сина у випадку вчинення щодо них будь яких неправомірних дій, в тому числі і право звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо застосування до неї та її сина погроз або насильства, а також достеменно розуміла правову природу написаною нею розписки та укладеного нею договору позики, а також правові наслідки даного правочину.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, і не заслуговують на увагу.

Безпідставними також є доводи, що відповідач ОСОБА_2 не володів коштами в сумі 107 тисяч євро, не декларував їх, а тому він не міг їх позичати, оскільки з матеріалів відзиву на апеляційну скаргу вбачається наявність достатності у відповідача доходів і коштів для надання позики у вказаному розмірі. Крім того, наявність чи відсутність у позикодавця коштів не момент укладення договору позики не входить в предмет доказування у даній справі.

З врахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для визнання договору позики недійсним та обґрунтовано відмовив у заявленому позову.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Костянтин Олегович, залишити без задоволення.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2024 року .

Головуючий :

Судді: