Дата документу 13.08.2024 Справа № 334/8039/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/8039/23 Пр. № 22-ц/807/1420/24Головуючий у 1-й інстанції: Філіпова І.М. Повний текст складено 08.05.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Кухаря С.В.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні із дітьми та їх вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-6), в якому просив: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити наступний порядок участі його, як батька, у вихованні та спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступних днів зустрічей батька з дітьми: кожного вівторка та четверга з 17.00 год. до 20.00 год. без присутності матері; кожної 1 та 3 суботи кожного місяця з ночівлею у батька, за бажанням дітей, з 10 год. суботи до 18 год. неділі за місцем проживання батька, без присутності матері; для спілкування та участі у вихованні, спільного відпочинку, а також з метою оздоровлення дитини, одного тижня взимку та 24 дні влітку, без присутності матері, за бажанням дитини; день народження дітей - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року, для поздоровлення батьком дітей, без присутності матері з 16 до 20 год.; необмежене спілкування дитини з батьком засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет, за бажанням дитини; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що з квітня 2014 року по січень 2021 року сторони проживали разом, мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Оскільки спільне життя не склалося, узимку 2021 року спільне проживання було припинено, діти проживають разом з матір`ю. Позивач регулярно сплачує аліменти, крім цього купує їм подарунки, намагається підтримувати з ними спілкування. Проте, відповідач створює перешкоди у спілкуванні з дітьми. Протягом 2021- 2022 року на дзвінки майже не відповідає, уникає зустрічей, не відчиняє двері, коли він приходить. Позивач звертався до органу опіки та піклування з метою усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, розпорядженням Голови районної адміністрації по Дніпровському району від 27.04.2021 року було встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідач через неприязні стосунки після розлучення сторін під будь-яким приводом уникала виконання встановленого графіку. Позивач неодноразово звертався з проханням до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, проте відповідач на його прохання не реагує.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_5 (а.с. 37). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 39)провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року (а.с. 125-128) позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено наступний графік участі батька у спілкуванні та вихованні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожного четверга з 17.00 год. до 20.00 год. без присутності матері, за бажанням дітей, з обов`язком батька повернути дітей за місцем проживання матері; кожної першої та третьої суботи з 10 год. по 18 год. без присутності матері, за бажанням дітей, з обов`язком батька повернути дітей за місцем проживання матері; для спільного відпочинку з батьком один тиждень узимку та два тижні улітку за бажанням дітей, з обов`язком батька повернути дітей за місцем проживання матері; ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1, у день народження дітей, з 12 год. по 15 год. за бажанням дітей, з обов`язком батька повернути дітей за місцем проживання матері.

Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити спілкування батька ОСОБА_1 з дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засобами телефонного, електронного зв`язку, у тому числі в режимі відеоконференції, за бажанням дітей відповідно до встановленого графіку спілкування без присутності матері.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові втрати у виді судового збору у розмірі 536,80 грн.

Всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивача ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині відмови у задоволенні його позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 132-136) просив рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі та прийняти первісні вимоги за позовною заявою ОСОБА_6 від 12.09.2024 року до розгляду: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступних днів зустрічей батька з дітьми: кожного вівторка та четверга з 17.00 год. до 20.00 год. без присутності матері; кожної 1 та 3 суботи та неділі кожного місяця з 10 год. суботи до 18 год. неділі, з ночівлею дітей у батька, за місцем його проживання, без присутності матері; для поздоровлення батьком дітей на їх дні народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року, з 16.00 до 20.00 год., без присутності матері; для участі у вихованні, спільного відпочинку, а також з метою оздоровлення дітей, одного тижня (7 календарних днів) взимку та 24 календарних дні влітку, без присутності матері; для забезпечення можливості постійного контролю стану і виховання батьком його дітей, їх фізичного та психоемоційного стану на належному рівні, надати батьку можливість безперешкодного спілкування з дітьми засобами відеозв`язку через мережу Інтернет, а також засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку у необмеженій кількості; стягнути з відповідача судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с. 137). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 05 червня 2024 року (а.с. 142), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 143), приймаючи до уваги відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів апеляційного суду взагалі, відпустку судді-доповідача за графіком (з 01 липня 2024 року по 09 серпня 2024 року включно - довідка а.с. 153).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку суддями Кочетковою І.В. та Кухар С.В. замінено суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (а.с. 154-155).

У дане судове засідання представник третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, не з`явився, при цьому, третя особа була повідомлена апеляційним судом належним чином про дату, час та місце розгляду цієї справи (а.с.151), про причини неявки свого представника третя особа апеляційний суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

У день даного судового засідання надійшло клопотання представника відповідача Полулях С.Ю. в інтересах відповідача ОСОБА_2 , яка з дітьми перебуває за кордоном, про участь останньої у цій справі у даному судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с.156-157).

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: клопотання представника відповідача в інтересах відповідача задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні в режимі відеоконференції за відсутності представника третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування за присутності позивача ОСОБА_1 , представника останнього - адвоката Мітіної І.В. (а.с. 158), відповідача ОСОБА_2 в режимі відеоконференції, а також представника останньої в залі суду - адвоката Полулях С.Ю. (а.с. 159-160).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, які будь-яких клопотань не мали, у тому числі: - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мітіної І.В., яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги позивача у цій справі; - позивача ОСОБА_1 , якій у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що коли почалась війна в Україні 24.02.2022 року, він був не проти, щоб колишня дружина з їх дітьми - ОСОБА_3 , 2015 р.н., та ОСОБА_4 , 2017 р.н., в березні 2022 року евакуаційним потягом виїхали за кордон, він сам їм у цьому допомагав, але письмової згоди він на виїзд дітей за кордон колишній дружині не давав, він був волонтером і тому міг виїздити за кордон та спілкуватись із дітьми, хоча не стільки і не так, як би йому хотілося, оскільки їх мати - колишня дружина та відповідач у цій справі обмежувала у часі ці зустрічі, була присутня на останніх тощо; не брала телефону та планшету для сина, які він хотів йому передати та за допомогою яких з останнім у тому числі хотів спілкуватись через відповідні месенжери у подальшому; але вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі 30 квітня 2024 року обставини змінились, він вже не може виїздити за кордон, тому він вимушений спілкуватись із дітьми лише засобами телефонного зв`язку, у тому числі відео, та через відповідні месенжери, син своїх засобів зв`язку немає, тому він може спілкуватись лише через засоби зв`язку його матері чи сестри (телефон тощо), а дочка має свої засоби зв`язку (телефон тощо), але може не відповідати на його дзвінки, які відбуваються в основному за присутності матері - відповідача у цій справі, яка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми; він вже звертався з приводу цього питання до консульства України в Польщі, як за місцем проживання дітей, проте не отримав розгляду питання по суті, оскільки рішення суду у цій справі ще не набрало законної сили; - відповідача ОСОБА_2 в режимі відеоконференції, яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що вона погоджується із рішенням суду першої інстанції у цій справі та встановленим цим рішенням графіком участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, якій відповідає якнайкращім інтересам дітей та враховує те, що вона із дітьми зараз знаходяться за кордоном у Польщі із статусом захисту від війни в Україні, вони живуть в готелі, де обмежений Інтернет, окрема купівля Інтернету є коштовною, дітям 7 і 9 років, вони вчаться, відвідують різні секції, мають гуляти на свіжому повітрі, іноді хворіють тощо, тому вони не завжди можуть бути на зв`язку із батьком, у сина дійсно немає власного засобу зв`язку (телефону) тощо; вона не чинить перешкод для спілкування дітям із батьком, дочка часто сама не хоче спілкуватись із батьком, коли він дзвонить, вона дітей проти батька не налаштовує, але рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку у цій справі не оскаржує; - представника відповідача ОСОБА_2 в залі суду - адвоката Полулях С.Ю., якій у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що позивач не договорює, що він звертався до консульства України у Польщі не з приводу питання спілкування з дітьми, а з приводу питання повернення останніх, проте, місце проживання дітей було визначено раніше за рішенням суду у 2021 році з матір`ю; рішення суду у цій справі є законним та обґрунтованим, відповідає якнайкращим інтересам дітей, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 4 - 5, 81, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині його задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав зауважує людини, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Ч. 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства).

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що з 12.09.2014 року по 14.09.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (рішення суду, копія а.с. 13-20) .

Від шлюбу мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія а.с. 21) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження, копія а.с. 22).

Згідно з рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя №337/300/21 від 14.09.2021 року було розірвано шлюб між сторонами, визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з їх матір`ю ОСОБА_2 (копія а.с. 13-20).

Відповідно до розпорядження голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №278р від 27.04.2021 року (копія а.с. 23) за заявою ОСОБА_1 органом опіки та піклування визначений порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням бажання дітей, їх режиму дня та стану здоров`я: - впродовж 6 місяців на період адаптації кожного вівторка та четверга з 16.00 до 18.00 з можливістю вільного пересування по місту без присутності матері, після чого батько повертає дітей за місцем проживання матері; один раз на місяць з 10.00 суботи до 10.00 год. неділі без присутності матері, батько забирає дітей з ночівлею за своїм місцем проживання та подальшим поверненням матері за її місцем проживання; в подальшому після спливу адаптивного періоду та проходження обстеження психоемоційного стану малолітніх дітей у психолога, у разі отримання позитивного висновку щодо спілкування батька з дітьми, дозволити постійно спілкуватися ОСОБА_1 із малолітніми дітьми в обумовлений батьками час та спосіб, у тому числі на території фактичного місця проживання батька або звернутися до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо перегляду порядку участі у спілкуванні та вихованні дітей.

Згідно із заявою від 26.01.2022 року (копія а.с. 24) позивач звертався до відповідача з приводу проходження обстеження психоемоційного стану малолітніх дітей у психолога з метою подальшого звернення до органу опіки та піклування щодо перегляду порядку участі батька у спілкуванні з дітьми.

Позивач є керівником Благодійної організації «Благодійний фонд «Волонтерський центр «Перемога», що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (копія а.с. 29). У рамках своєї волонтерської діяльності здійснював супровід транспортних засобів з території Польщі на територію України для подальшої передачі військовій частині як благодійної допомоги (а.с.25-28, 30-32).

Також, у судовому засіданні у суді першої інстанції було оглянуто диск, на якому зберігаються аудіо та відеофайли. На аудіозаписах зафіксовані розмови позивача з дітьми, з яких вбачається, що спілкування батька з дітьми проходить виключно за участі відповідача, яка втручається у розмову, перебиває як позивача, так і дітей, та у цілому задає негативний тон розмови. З досліджених відеозаписів вбачається, що зустріч батька та сина відбувається у парку у присутності відповідача, позивач намагається подарувати синові планшет, проте відповідач категорично відмовляється його приймати, у подальшому спілкування сторін проходить на підвищених тонах з використанням взаємних образ незважаючи на присутність дитини. На іншому відеозаписі зафіксовано події у готелі, за місцем проживання відповідача та дітей у Польщі. Позивач прибув о 08 годині ранку наполягав на зустрічі з дітьми, приніс відремонтовану іграшку та планшет, відповідач відмовилися привести сина, мотивуючи відмову тим, що дитина спить. Сторони не змогли дійти згоди, влаштували сварку у готелі, позивач викликав працівників польської поліції.

Твердження відповідача, що вона не створює жодних перешкод батьку у спілкуванні з дітьми не відповідає дослідженим доказам. Зокрема, у 2021 році позивач звертався до органу опіки та піклування з метою встановлення графіку спілкування з дітьми. Досліджені аудіо - та відеозаписи, також підтверджують вказані позивачем обставини щодо перешкод у спілкуванні з дітьми.

Пояснення відповідача щодо поганої якості зв`язку, що є перешкодою для спілкування позивача та дітей, на правильну думку суду першої інстанції є безпідставними. Враховуючи, що через воєнний стан в Україні відповідач з дітьми тимчасово перебуває на території Польщі, а позивач не має змоги виїхати за межі території України, крім короткочасних відряджень у рамках волонтерської діяльності, то забезпечення спілкування у телефонному режимі, через систему інтернет, є єдиною можливістю для позивача підтримувати спілкування з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Для вирішення вказаної проблеми позивач привіз у подарунок синові планшет з встановленою сім-картою з метою забезпечення зв`язку з дітьми, проте відповідач категорично відмовилася приймати його, мотивуючи відмову встановленням на планшеті ігор та програм, які їй не подобаються. На правильну думку суду першої інстанції, вказана проблема є незначною та надуманою, та могла бути вирішена шляхом видалення програм та ігор, які відповідач вважає небажаними для сина, при цьому забезпечивши можливість батькові спілкуватися з дітьми, враховуючи що батько мав намір взяти на себе обов`язок по оплаті вартості послуг зв`язку.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що після розлучення у 2021 році між сторонами склалися неприязні, конфліктні стосунки, спілкування засобами телефонного зв`язку чи особисті зустрічі сторін, як правило, закінчуються сваркою, взаємними образами, звинуваченнями, що на правильну думку суду першої інстанції негативно впливає на психоемоційний стан малолітніх дітей, у приступності яких такі сварки відбуваються.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що побачення батька з дітьми у присутності матері не відповідатимуть інтересам дітей, перешкоджатимуть спілкуванню їх з батьком та зашкодять налагодженню сімейних стосунків між батьком та дітьми.

Судом першої інстанції правильно не було встановлено обставин, які свідчать про неприйнятність поведінки позивача, що може створити загрозу чи небезпеку для дітей.

Твердження відповідача про те, що запропонована позивачем періодичність і систематичність зустрічей із дітьми є неможливою до виконання у зв`язку з проживанням сторін у різних країнах та залишення вирішення цього питання на потім, коли відповідач повернеться з дітьми жити в Україну, суд першої інстанціїправильно визнав необґрунтованими.

Під час спільного проживання сторін у шлюбі між дітьми та батьком сформувалися емоційні стосунки, прихильність до нього як до батька, проте подальший тривалий конфлікт між сторонами, проживанням відповідача на значній відстані від дітей та неналежне усвідомлення матір`ю необхідності участі батька у вихованні дітей, незважаючи на конфліктні стосунки між сторонами, призводить до формування ставлення дітей до батька лише за впливом матері, яка має вкрай неприязні стосунки із відповідачем. За таких обставин зволікання з реалізацією батьківських прав позивача на участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними може призвести до повної втрати психоемоційного зв`язку між ними, що не відповідає інтересам дітей. Об`єктиві обставини, які склалися на теперішній час (воєнний стан, тимчасове перебування дітей закордоном) не можуть бути перешкодою для участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Також, суд першої інстанціїправильно звернув увагу, що відповідачем не було надано своїх пропозицій щодо встановлення іншої періодичності та часу побачень батька з дітьми або інших пропозицій щодо участі позивача у вихованні дітей, у тому числі відомостей про режим дня та зайнятість кожної дитини.

Разом із тим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що запропонований батьком графік побачень з дітьми занадто щільним, що не відповідає інтересам дітей зважаючи на тривале проживання їх окремо від батька та певну втрату психоемоційного зв`язку між ними.

Також, суд першої інстанції правильно вважав, що вимога щодо необмеженого спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку також підлягає задоволенню частково. Необмежене спілкування з дітьми засобами зв`язку не враховує режиму дня та зайнятість дітей, які навчаються, мають право на відпочинок та вільний час. Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що покладення на відповідача обов`язку забезпечити батькові спілкування з дітьми засобами зв`язку відповідно до встановленого графіку спілкування створює необхідний баланс інтересів батька та дітей. Суд першої інстанції також правильно звернув увагу, що оскільки судовим рішенням визначено місце проживання дітей з матір`ю, то на неї відповідно покладаються певні обов`язки щодо забезпечення можливості батькові спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Вирішення матір`ю питання про можливість спілкування батька з дітьми у залежності від виконання ним його обов`язку щодо сплати аліментів та надання додаткових коштів на їх утримання є неприйнятним та таким, що суперечить інтересам дітей.

На правильну думку суду першої інстанції обраний спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і забезпечувати якнайкращі інтереси дітей, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Також, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зазначити, що у разі налагодження стосунків та встановлення стійкого та довірливого зв`язку з дітьми, досягнення дітьми старшого віку, позивач не позбавлений права на зміну вказаних способів участі у вихованні малолітніх дітей, шляхом збільшення чи зміни відповідних зустрічей, зміни їх часу чи порядку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що фактично дублюють доводи його позовної заяви, як позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення позивача від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині його відмови.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України). В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог…

Апеляційним судом встановлено, що у матеріалах цієї справи наявна лише одна позовна заява позивача від 06.09.2023 року (вх. № суду від 12.09.2023 року - а.с.1-6), яку і розглядав суд першої інстанції у цій справі по суті, та яка у подальшому позивачем не змінювалась і не доповнювалась (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні). Апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення лише в межах позовних вимог та підстав позову позивача, які були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити… (ч. 1); При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2).

В силу вимог ст. 5 ЦПК України (Способи захисту, які застосовуються судом): 1. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором… 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus), що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові у справі № 904/5726/19, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 7 ч. 8 СК України (Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…). Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у цій справі врахував всі вищезазначені вимоги СК та ЦПК України і ухвалив у цій справі рішення з максимально можливим урахуванням інтересів малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не порушив прав сторін у цій справі, як батьків цих дітей.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, будучи залученою судом першої інстанції до участі у цій справі в якості третьої особи на виконання вимог ст. 19 ч. 4 СК України, разом із тим, на виконання вимог ст. 19 ч. 5 СК України не надала суду першої інстанції у цій справі будь-якого письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків.., які бажають …брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Про причини ненадання останнього суд першої інстанції органом опіки та піклування не був повідомлений, клопотання про надання додаткового строку на складання такого висновку органом опіки та піклування перед судом першої інстанції у цій справі також не заявлялось і судом першої інстанції не розглядалось. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Хоча, в силу вимог закону у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може лише надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може.

При цьому, також у дане судове засідання в апеляційний суд належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи представник органу опіки та піклування (а.с.151) не з`явився, позиції своєї у цій справі апеляційному суду не виказав, також не надав апеляційному суду доказів, що ним було скасовано чи змінено раніше видане вищезазначене розпорядження № 278 р від 27.04.2021 року «Про порядок участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (копія а.с. 23), за змістом якого: «…1. Визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи бажання дітей, їх режим дня та стан здоров`я: впродовж 6 місяців, на період адаптації кожного вівторка та четверга з 16.00 до 18.00 з можливістю вільного пересування по місту без присутності матері, після чого батько повертає дітей за місцем проживання матері; один раз на місяць з 10.00 суботи до 10.00 неділі без присутності матері, після чого батько повертає дітей за місцем проживання матері; один раз на місяць з 10.00 до 10.00 неділі без присутності матері батько забирає дітей з ночівлею за своїм місцем проживання та подальшим поверненням матері за її місцем проживання; в подальшому, після спливу адаптивного періоду та проходження психоемоційного стану малолітніх дітей у психолога, у разі отримання позитивного висновку щодо спілкування батька з дітьми, дозволити постійно спілкуватись гр. ОСОБА_1 із малолітніми дітьми в обумовлений між батьками час та спосіб, у тому числі на території фактичного місця проживання батька або звернутися до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо перегляду порядку участі у вихованні та спілкуванні гр.. ОСОБА_1 за малолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 2. Попередити батьків про необхідність своєчасного інформування другого із батьків під час виникнення ситуацій, які унеможливлюють виконання встановленого порядку, недопустимість створення конфліктів в присутності дітей та про правові підстави за підбурювання дітей проти другого з батьків…».

Крім того, в силу вимог ст. 19 ч. 6 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатнього обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Вищезазначене узгоджується із правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеним у постанові 11 грудня 2023 р. Верховний Суд у справі № 523/19706/19, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Проте, встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що судом першої інстанції оскаржуваним рішенням правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Окрім цього, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що в разі зміни обставин, які стали підставою для ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі вже після ухвалення останнього, батьки дітей не позбавлені права вирішувати питання про зміну раніше встановленого цим рішенням порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з дітьми у подальшому у позасудовому порядку за згодою обох батьків або за рішенням суду у судовому порядку окремо від цієї справи. Також, батько не позбавлений права у подальшому, за його бажанням, окремо від цієї справи вирішувати питання про визначення місця проживання дітей із ним та повернення їх в Україну.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 21.08.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.ВКухар С.В.