1Справа № 335/1016/24 2/335/1143/2024
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Вельможко О.О.,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
26.01.2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із вказаним позовом до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» (далі відповідач), про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, який в подальшому - 13.03.2024 року уточнив.
Уточнені позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 20.03.2009 року працював у відповідача на посаді сторожа дільниці сторожової охорони (наказ про прийняття від 20.06.2009 року № 24-к). Його робочі зміни визначалися за заздалегідь встановленому графіку із розрахунку: доба чергування, три доби вільні. Графіки складалися на початку місяця на весь поточний місяць.
В грудні 2023 року позивачу була надана відпустка з 05.12.2023 року по 18.12.2023 року включно. За графіком чергова зміна була на 21 грудня, оскільки 19-го та 20-го грудня на пості позивача мав працювати інший працівник. Відповідна докладна записка позивачем була залишена на його робочому столі (що підтверджує фотографією у смартфоні). Про будь-які зміни встановленого графіку на грудень 2023 року перед виходом у відпустку ОСОБА_1 ніхто не попереджав.
Вранці 19-го грудня матері позивача подзвонила працівниця, яка відповідає за організацію роботи сторожів та заявила їй, що саме 19-го позивач має бути на роботі, до позивача особисто дана особа не зверталася. Більш того, саме 19.12.2023 року телефон позивача не працював. Позивача про зміну графіку роботи ніхто не повідомив, тому законних підстав для виходу не в свою зміну не було. Робоча інструкція Сторожа (код КП 9152) не передбачає обов`язку кожного із сторожів виходити на роботу не в свою зміну з метою підміни іншого сторожа. Більш того, відповідно п. 1.4. даної інструкції на час відсутності сторожа (відпустка, хвороба та ін.) його обов`язки виконує підмінний сторож, в відповідно п. 2.9 даної інструкції: «Підмінний сторож призначається начальником дільниці сторожової охорони та працює на черзі у різних змінах у разі відпустки або лікарняного працівника». Позивача на посаду підмінного сторожа не призначали, таким чином в нього був відсутній обов`язок виходити на роботу не в свою зміну на підміну працівника, який вийшов у відпустку.
Позивач приїхав до відділу кадрів 20.12.2023 року, з метою з`ясувати чому його викликали на роботу 19 грудня. Позивача стали змушувати написати заяву про звільнення за власним бажанням, погрожуючи звільнити за прогул. ОСОБА_1 заяву писати відмовився, пояснення щодо причин так званого прогулу йому писати не пропонували.
Пізніше, 26.12.2023 року на вайбер матері позивача направили фотографію наказу про звільнення ОСОБА_1 від 19.12.2023 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини.
Після звернення до суду на початку лютого 2024 року позивачу листом було відправлено копію наказу про звільнення № 72-к з іншою датою, а саме з датою 20.12.2023 року. Копію аналогічного наказу додано до відзиву на позов. Таким чином, позивача було звільнено з роботи саме 20.12.2023 року за наказом № 72-к. А наказ про звільнення від 19.12.2023 року є фіктивним та створений з метою залякування позивача.
Позивач вважає, що його звільнили незаконно, оскільки ніякого прогулу він не вчинив, оскільки згідно графіку чергувань, він не був зобов`язаний виходити на роботу 19.12.2023 року, на посаду підмінного сторожа не призначався, крім того при його звільненні за п. 4 ст. 40 КЗпП України не було додержано процедури звільнення, а саме позивачу не було запропоновано надати письмові пояснення з приводу обставин так званого прогулу. А рішення про його незаконне звільнення було прийнято ще 19.12.2023 року, про що свідчить фотографія фіктивного наказу про звільнення, копія якого додавалася до первинного позову..
Вказує, що від часу прийняття на роботу до відповідача позивач завжди сумлінно виконував свої трудові обов`язки, не мав ніяких нарікань на якість своєї праці, досить часто виконував додаткові доручення як то прибирання території підприємства без відповідної доплати, його підступно та без належних на те законних підстав звільнили з роботи.
Крім того, незаконним звільненням позивачеві безумовно було спричинено значну моральну шкоду, дії відповідача щодо порушення прав позивача у сфері трудових відносин, принизило його, завдало моральної шкоди та призвели до моральних страждань та інших негативних наслідків морального характеру.
Поновлення порушених його прав вимагає від нього додаткових, раніше не передбачуваних зусиль, по організації свого життя, для того, щоб гідно існувати, крім того він змушений витрачати додаткові зусилля, щодо захисту своїх порушених прав, звернувшись за правовою допомогою, та витрачаючи на неї свій час та грошові кошти.
Порушення прав позивача завдало йому душевних страждань, він знаходиться в пригніченому стані, втратив спокій, його самочуття та психологічний стан погіршився. Позивач хвилюється та нервує з приводу ситуації що мала місце щодо нього, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ № 72-К від 20.12.2023 року про його звільнення; поновити його на посаді сторожа дільниці сторожової охорони Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день відновлення на роботі із розрахунку 42,37 грн. на годину; стягнути з відповідача на його користь компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн; стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.01.204 року справа передана для розгляду судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макарову В.О.
Ухвалою судді від 29.01.2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивачеві надано час для сплати судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 1211,20 грн. та надання суду оригіналу платіжного документу.
05.02.2024 року на адресу суду на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2024 року надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Ухвалою судді від 06.02.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
22.02.2024 року на адресу суду від відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» надійшов відзив на позовну заяву з додатками.
Згідно відзиву на позовну заяву відповідач не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 , просить мовою відзиву «відізвати позовну заяву», вказуючи що ОСОБА_1 працював в ДП «УкрНДІспецсталь» з 20.03.2009 року відповідно до наказу про прийняття від 20.03.2009 року № 24-к на посаді сторожа сторожової охорони.
В зв`язку зі звільнення у листопаді 2023 року двох сторожів дільниці сторожової охорони, адміністрація зважаючи на скрутний фінансовий стан підприємства прийняло рішення про проведення заходів з оптимізації витрат на оплату праці працівникам підприємства. Одним із заходів оптимізації витрат стала реструктуризація дільниці сторожової охорони, шляхом об`єднання постів чергування, що підтверджується наказом від 13.11.2023 року № 63-к, оновленою інструкцією для посади «Сторож». Відповідно до наведених документів та розпорядження № 3 від 30.11.2023 року по підприємству робочі зміни для працівників дільниці сторожової охорони встановлюються начальником дільниці сторожової охорони, попередньо при цьому узгодивши з працівниками дільниці з урахуванням виробничих потреб підприємства та бажань працівників у частині надання невикористаних щорічних відпусток за 2023 рік.
На підставі розробленого обліку робочого часу на грудень 2023 року (дата складання табелю 30.11.2023 року) ОСОБА_1 була оформлена щорічна відпустка за 2022-2023 роки з 05.12.2023 року по 18.12.2023 року. Наказ про надання відпустки № 54 від 21.11.2023 року та особова заява про надання залишку відпустки на 14 календарних днів. На підставі наказу про надання відпустки перший робочий день після закінчення відпустки припадає на 19.12.2023 року та відповідно до табелю обліку робочого часу, який був складено заздалегідь з 19.12.2023 року щорічну відпустку було оформлено іншому працівнику дільниці сторожової охорони ( ОСОБА_3 ).
Разом з цим, начальником дільниці сторожової охорони попереджене всіх працівників що в зв`язку з проведенням реструктуризації графік робити (зміни) складено на грудень з урахуванням виробничої потреби підприємства. 18.12.2023 року начальником дільниці за телефоновано ОСОБА_1 та було нагадано, про чергування по табелю обліку робочого часу 19.12.2023 року, у зв`язку з тим, що наступний працівник йде у щорічну відпустку.
Але, ОСОБА_1 19.12.2023 року не з`явився на роботі, не повідомив про причини невиходу. На телефонні дзвінки начальника дільниці сторожової охорони та начальника відділу кадрів ОСОБА_1 не відповідав, у зв`язку з чим, начальником дільниці сторожової охорони було змушено терміново шукати заміну, так як один працівник не в змозі виконувати охоронні функції підприємства.
Пізніше, організувавши заміну відсутньому працівнику начальник сторожової дільниці написала доповідну записку рег. № 42 від 19.12.2023 року, щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі. Наприкінці робочого дня було складено Акт рег. № 43, від 19.12.2023 року «Про відсутність працівника на робочому місці без поважних причин».
19.12.2023 року начальнику відділу кадрів від в.о. директора було надано розпорядження та документи для проведення розслідування з причин відсутності працівника ОСОБА_1 та оформлення наказу про його звільнення згідно чинного законодавства.
20.12.2023 року ОСОБА_1 прийшов на підприємство приблизно о 12 годині та вчинив скандал, посилаючись на те, що йому сказали виходити у зміну 21.12.2023 року.
ОСОБА_1 було запропоновано написати пояснення щодо причини невиходу на зміну 19.12.2023 року, але він відмовився. Ознайомитись з наказом про звільнення, та отримати обхідний лист в зв`язку зі звільненням і заповнену трудову книжку також відмовився, що було зафіксовано в присутності 3 працівників та складені акти. Лише потім позивач приходив на підприємство 21 та 22.12.2023 року та влаштовував скандал, але документи і не забрав. Тому, начальником відділу кадрів було направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про необхідність отримання трудової книжки додавши копію наказу про його звільнення від 20.12.2023 року № 72-к.
Відповідач вказує, що сторож ОСОБА_1 характеризується колегами дуже негативно ледачий, завжди чимось незадовільний, постійно спав під час чергування, обходи територій та приміщень у темний час доби не проводив, пояснюючи тим, що він боїться собак та темряви.
Начальник дільниці неодноразово робила ОСОБА_1 зауваження про несумлінне виконання своїх трудових обов`язків на, що він завжди влаштовував скандал.
Ухвалою суду від 01.05.2024 року зобов`язано відповідача Державне підприємство «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» надати в порядку ст. 84 ЦПК України: довідку про середньоденну заробітну плату сторожа дільниці сторожової охорони ДП «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» ОСОБА_1 ; довідку про кількість робочих днів сторожа дільниці сторожової охорони ДП «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» за грудень 2023 року по травень 2024 року помісячно. Судове засідання по справі відкладено на 14.05.2024 року.
В судовому засіданні 14.05.2024 року позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Вельможко О.О. позов підтримали за викладених в уточненій позовній заяві обставин, просять його задовольнити. При цьому, представник позивача - адвокат Вельможко О.О. додатково зазначив, що позивач не пропустив строк звернення до суду. Наказ про звільнення позивачеві було вручено лише разом із відзивом на позовну заяву.
Представник відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» ОСОБА_2 позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вельможко О.О., представників відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» Охромій Л.О. (08.04.2024 року) та ОСОБА_2 , допитавши свідків, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.
Такі висновки суду ґрунтуються на наступному.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що сторони у справі наміру щодо залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі, вирішення питання щодо укладення мирової угоди не мають. Матеріалами справи встановлено, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, відповідач позов не визнає.
Судом встановлено, що сторони у справі позивач ОСОБА_1 та Державне підприємство «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» перебували у трудових відносинах.
Так, відповідно до наказу № 24-к з 20.03.2009 року позивач був прийнятий на роботу до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» на посаду сторожа сторожової дільниці.
Відповідно до наказу Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» від 13.11.2023 року № 63-к в зв`язку зі звільненням працівників дільниці сторожової охорони та проведенням заходів по оптимізації витрат на оплату праці працівників дільниці охорони підприємства наказано начальнику дільниці сторожової охорони ОСОБА_8 переглянути штатний розпис дільниці та провести реструктуризацію дільницю шляхом об`єднання постів, повідомити працівників дільниці сторожової охорони під підпис про зміну умов праці з 01.01.2024 року (кількість працівників в зміні зменшиться з 3 чоловік до 2 чоловік, але робота проводиться за тією ж спеціальністю, за тим же режимом роботи).
Відповідно до розпорядження Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» від 30.11.2023 року № 3, на підставі наказу від 13.11.2023 року № 63-к про зміни умови праці для працівників дільниці сторожової охорони, до кінця поточного року за можливістю та згодою працівників надати невикористані щорічні відпустки працівникам сторожової охорони.
Згідно наказу Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» № 54 Про надання відпустки, ОСОБА_1 надати ОСОБА_1 щорічну основну відпустку залишок за період роботи з 20.03.2022 року по 19.03.2023 року з 05.12.2023 року по 18.12.2023 року на 14 календарних днів.
Згідно Заяви ОСОБА_1 від 21.11.2023 року, останній просив надати йому залишок щорічної відпустки за період 2022-2023 роки у кількості 14 календарних днів з 05.12.2023 року.
Разом з цим, згідно копії наказу Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» від 19.12.2023 року № 72-к ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа (код КП 9152) дільниці сторожової охорони через відсутність на роботі без поважних причин 19.12.2023 року (прогул) на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Також, в матеріалах справи наявний наказ Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» від 20.12.2023 року № 72-к відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа (код КП 9152) дільниці сторожової охорони через відсутність на роботі без поважних причин 19.12.2023 року (прогул) на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до повідомлення Наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» від 20.12.2023 року № 72-к ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа (код КП 9152) дільниці сторожової охорони через відсутність на роботі без поважних причин 19.12.2023 року (прогул) на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Як вбачається із Доповідної записки головного бухгалтера Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» ОСОБА_9 , станом на 22.02.2024 року на підприємстві обліковується заборгованість перед працівниками, в тому числі, в тому числі перед ОСОБА_1 . В день звільнення ОСОБА_1 було проведений остаточний розрахунок, але належні до сплати кошти не виплачені. Причиною невиплати розрахунку звільненому ОСОБА_1 є брак обігових коштів на рахунках підприємства, а також заява ОСОБА_1 до комісії по трудовим спорах Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» на стягнення з підприємства заборгованості із заробітної плати. Заява прийнята до виконання Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та відкрито виконавче провадження ВП № 72532559 про примусове виконання Посвідчення КТС № 10 від 05.07.2023 року, що видала Комісія по трудових спорах Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів». На теперішній час Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) провадиться часткове стягнення коштів з рахунків підприємства за виконавчим провадженням ВП № 725532559 на користь ОСОБА_1 . Зважаючи на викладене, станом на 22.02.2024 року підприємство немає можливості надати довідку фактичної заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 та розрахунок несплаченої компенсації за втрати частини заробітної плати внаслідок затримки виплати заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки. Остаточний розрахунок буде проведено з урахуванням компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату на дату виплати заборгованості із заробітної плати згідно діючого законодавства після надання ОСОБА_1 довідки про закриття виконавчого провадження ВП № 72532559 та розмір стягнутих на користь ОСОБА_1 коштів.
Згідно акту Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» Про відмову забрати у день звільнення трудову книжку складеного 22.12.2023 року рег. № 46, акт складено про те, що сторож дільниці сторожової охорони ОСОБА_1 прийшов на підприємство у день звільнення 20.12.2023 року, але свою трудову книжку забирати відмовився, тому начальником відділу кадрів відправлено ОСОБА_1 Укрпоштою Повідомлення від 22.12.2024 року рег. № 44 «Про необхідність отримати трудову книжку».
Згідно Акту Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» від 20.12.2023 року № 44 Про відмову ОСОБА_1 проставити підпис про ознайомлення з наказом про звільнення та отримати копію наказу, вказаний акт складено, про те, що сторож ОСОБА_1 у присутності начальника відділу кадрів ОСОБА_10 , начальника дільниці сторожової охорони ОСОБА_6 діловода ОСОБА_11 в кабінеті начальника відділу кадрів 20.12.2023 року ОСОБА_1 був ознайомлений з текстом наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » від 20.12.2023 року № 72-к, але проставити підпис про ознайомлення з наказом відмовився та відмовився отримати засвідчену копію наказу про звільнення.
Відповідно до Акту Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» від 20.12.2023 року рег. № 45 про відмову щодо письмового пояснення про відсутність на роботі, 20.12.2023 року в кабінеті начальника відділу кадрів сторож дільниці сторожової охорони ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення про причину відсутності на роботі 19.12.2023 року.
За наведених обставин, зафіксовані в актах факт, свідчить про те, що ОСОБА_1 був присутній на роботі 20.12.2023 року, при цьому, складеними актами засвідчено, відсутність ОСОБА_1 19.12.2023 року на роботі без поважних причин, без попередження причин відсутності.
Відповідно до повідомлення Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» № 44 від 22.12.2023 року, у зв`язку з припиненням трудового договору 20.12.2023 року через відсутність на роботі, повідомлено ОСОБА_1 про необхідність отримання трудової книжки у відділ кадрів підприємства за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 74-А, каб. 216.
Стаття 55 Конституції України регламентує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно частини ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Позивач зазначає, що пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено право власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.
При цьому, стверджує, що не допустив прогулу без поважних причин, а його звільнення відбулося із грубим порушенням трудового законодавства, оскільки за графіком чергова зміна була на 21.12.2023 року , оскільки 19-го та 20-го грудня на пості позивача мав працювати інший працівник, про будь-які зміни встановленого графіку на грудень 2023 року перед виходом у відпустку позивача ніхто не попереджав. Вранці 19-го грудня його матері, а не особисто йому подзвонила працівниця, яка відповідає за організацію роботи сторожів та заявила, їй що саме 19-го він нібито повинен на думку відповідача бути на роботі, але до ОСОБА_1 вказана особа особисто не дзвонила. Його зміну графіку роботи ніхто не повідомив, тому законних підстав для виходу не в свою зміну і не було. Наголошує, що робоча інструкція Сторожа (код КП 9152) не передбачає обов`язку кожного із сторожів виходити на роботу не в свою зміну з метою підміни іншого сторожа. Більш того, відповідно п. 1.4. даної інструкції на час відсутності сторожа (відпустка, хвороба та ін.) його обов`язки виконує підмінний сторож, в відповідно п. 2.9 даної інструкції: «Підмінний сторож призначається начальником дільниці сторожової охорони та працює на черзі у різних змінах у разі відпустки або лікарняного працівника». Його на посаду підмінного сторожа не призначали, таким чином в нього, як сторожа, не було повноважень та підстав виходити на роботу не в свою зміну на підміну працівника, який вийшов у відпустку за наказом відповідача який йому не відомо. Тому, ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним, у зв`язку з чим, і вимушений звернувся із даною позовною заявою до суду.
Проаналізувавши вказані в хронологічному порядку події, які передували звільненню позивача, суд доходить до висновку про незаконність звільнення останнього з займаної посади.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-IX від 24.02.2022 року (із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022 року) на території України введено воєнний стан, який продовжувався та діє по даний час.
15.03.2022 року прийнято Закон України № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст.ст. 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ не скасовує і не змінює норми КЗпП України щодо підстав звільнення з ініціативи роботодавця.
Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення із позовом до суду, суд прийшов до висновку, що оскільки на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, останньому не вручено копії наказу Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» від 20.12.2023 року № 72-к про його звільнення, тому позивачем не пропущений строк, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду із позовною заявою про вирішення трудового спору у справі про звільнення.
Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України).
Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.11.2021 року у справі № 235/5659/20.
Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.
Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
При цьому, у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.
Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 11.03.2020 року по справі № 459/2618/17 дійшов наступного висновку: «Прогул - це відсутність працівника па роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності».
Зі змісту наказу про звільнення та додатків до нього неможливо дійти висновку, що позивачем було здійснено прогул без поважної причини.
З огляду на встановлені під час розгляду даної справи обставини та враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 за прогул без поважних причин, що є підставою для скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
Під час розгляду справи було встановлено, що за графіком чергова зміна ОСОБА_1 припадала на 21 грудня, оскільки 19-го та 20-го грудня на пості позивача мав працювати інший працівник. Відповідна докладна записка позивачем була залишена на його робочому столі, що підтверджує фотографією у смартфоні. Про будь-які зміни встановленого графіку на грудень 2023 року перед виходом у відпустку ОСОБА_1 ніхто не попереджав. Належних доказів таких суд не надано.
Пояснення свідка ОСОБА_6 , що графік зміни знаходяться на посту на столі під стеклом, не є належним чином доказом про його ознайомлення із ним. Графік чергування суду не надано.
Пояснення представника відповідача, що начальником ОСОБА_6 було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про вихід на роботу 19.12.2023 року є лише поясненням яке не підтверджено належним чином. Доказів письмового ознайомлення із графіком суду надано не було. Доказів телефонування також суду не надано.
До того ж судом беззаперечно встановлено, що позивач не був ознайомлений з наказам про чергування по табелю обліку робочого часу 19.12.2023 року, у зв`язку з тим, що наступний працівник йде у щорічну відпустку всупереч частині 4 статті 149 КЗпП України.
Отже, день видачі Наказу від 20.12.2023 року № 72-к Про звільнення ОСОБА_12 за порушення трудової дисципліни, припав на день коли позивач не повинен був виходити на роботу.
У статті 51 КЗпП України закріплено гарантію держави на правовий захист працівників від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Водночас суд визнає причину не з`явлення за місцем роботи ОСОБА_1 19.12.2023 поважною, так як така відсутність зумовлена не доведенням належним чином позивачу до відома про необхідність приступити до роботи у зв`язку з тим, що наступний працівник йде у щорічну відпустку. Доказів вчинення прогулу та доказів на спростування вказаних обставин суду не надано.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків.
Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок.
Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що він не отримував від відповідача запитів щодо надання пояснень причин відсутності на робочому місці. Відповідачем не надані належних доказів що він звертався до позивача або письмово або усно, ні по телефону, роздруківки або виписки з месенджерів не надано, службове розслідування не проводилось, отже його пояснення не витребовувались.
Суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідач мав можливість отримати від позивача письмові пояснення з приводу імовірного порушення трудової дисципліни однак, керівництво відповідача не вчинило жодних дій задля отримання пояснень від позивача, чим допустило порушення його трудових прав.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.
Однак, у даному випадку відповідач не забезпечив дотримання вказаних гарантій, що призвело до безпідставного звільнення позивача із займаної посади.
В порушення вимог ст. 43 КЗпП України, також не надано доказів направлення подання до профспілкового органу про погодження звільнення за прогул.
Не надано доказів ознайомлення ОСОБА_1 його із табелем під підпис на який посилався відповідач у судовому засіданні.
Крім того, відповідач не зміг пояснити наявність двох схожих за змістом наказів - про застосування дисциплінарного стягнення № 72-к від 19.12.2023 року та № 72-к та наказу № 72-к від 20.12.2023 року, відповідно до яких ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади. На запитання суду відповідач не міг пояснити куди подівся наказ від 19.12.2023 року про звільнення ОСОБА_1 .
В той же час характеризує ОСОБА_1 як людину негативно, що не є підставою для його звільнення та є неприпустимим у даному вирішенні справи.
Отже, суд вважає доводи позивача слушними а посилання відповідача на акти, пояснювальні записки, є недостатніми, оскільки в матеріалах справи відсутнє будь-яке документальне підтвердження щодо дотримання роботодавцем процедури звільнення, а саме наявності ознайомлення з наказам про чергування по табелю обліку робочого часу саме 19.12.2023 року. Суду так і не надано доказів, що ОСОБА_1 повинен був приступити до роботи саме 19.12.2023 року.
До того ж вбачається, що відповідачем спочатку було складено акт про відмову отримувати наказ про звільнення, а потім було складено акт про відмову від дачі пояснень, що за законом має бути навпаки.
Таким чином, суд вважає, що були допущені істотні порушення при звільненні ОСОБА_1 із посади сторожа дільниці сторожової охорони відтак його звільнення є неправомірним.
Статтею 23 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка, в разі необхідності, доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.
Частина I Європейської соціальної хартії закріплює, що сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи: 1. Кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає.2. Усі працівники мають право на справедливі умови праці. 3. Усі працівники мають право на безпечні та здорові умови праці.
За змістом ст. 2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.
З огляду на те, що стороною відповідача не доведено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді прогулу 19.12.2023 року та порушено процедуру застосування дисциплінарного стягнення, дані обставини підтверджуються матеріалами справи тому суд встановив відсутність правових підстав застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення, а відтак, права позивача на працю підлягають захисту, а спірний наказ № 72-К від 20.12.2023 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади сторожа дільниці сторожової охорони Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» за п. 4 ст. 40 КЗпП України визнанню незаконним, а позивач поновленню на роботі так як, в судовому засіданні, чітко встановлено наявність обставин, що свідчать про передчасність, безпідставність та протиправність дій з боку керівництва Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» для розірвання трудових відносин із ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що на момент розгляду справи відповідач так і не провів остаточний розрахунок із позивачем.
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
За таких підстав, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд керувався наступним.
Згідно довідки Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» № 22-АД-128 від 13.12.2024 року, щодо кількості робочих змін сторожа дільниці сторожової охорони Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» з 20.12.2023 року по 13.05.2024 року: грудень 2023 року 3 зміни 66 годин, січень 2024 року -7,5 змін 162 години, лютий 2024 року 7 змін 154 години, березень 2024 року 7,5 змін 162 години, квітень 2024 року 7 змін 154 години. З 01.05.2024 року по 13.05.2024 року 3 зміни 66 годин.
Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (з наступними змінами) передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Виходячи з наданої відповідачем довідки, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає: 56,04 грн.
Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок незаконного звільнення йому заподіяно моральну шкоду, моральну шкоду, дії відповідача щодо порушення прав позивача у сфері трудових відносин, принизило його, та призвели до моральних страждань та інших негативних наслідків морального характеру. Поновлення порушених його прав вимагає від нього додаткових, раніше не передбачуваних зусиль, по організації свого життя, для того, щоб гідно існувати, крім того він змушений витрачати додаткові зусилля, щодо захисту своїх порушених прав, звернувшись за правовою допомогою, та витрачаючи на неї свій час та грошові кошти. Порушення прав позивача завдало йому душевних страждань, він знаходиться в пригніченому стані, втратив спокій, його самочуття та психологічний стан погіршився. Позивач хвилюється та нервує з приводу ситуації що мала місце щодо нього.
Враховуючи характер та обсяг страждань, тяжкість вимушених змін у житті позивача, характер порушень його прав, з урахуванням звільнення в умовах воєнного стану, позивач просить стягнути з відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» на його користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.
Тобто, за умови порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
У той же час, суд звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу.
Виходячи із вказаних критеріїв, а також встановлених судом обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн., таким чином частково задовольнивши вимоги позову в частині стягнення моральної шкоди.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, судові витрати підлягають стягненню з відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів».
Відповідно до ст. 430 ч. 1 п. 4 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ст. 235 ч. 8 КЗпП України).

Керуючись ст.ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 72-К від 20.12.2023 року про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді сторожа дільниці сторожової охорони Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів».

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів», на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 42 814,56 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн., всього 47025,76 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів», на користь держави судовий збір у сумі 3028,00 грн.

У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення в частині поновлення позивача на роботі допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 17.05.2024 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів», : 69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 74-А.

Суддя В.О. Макаров