Номер провадження: 22-ц/813/4228/24
Справа № 504/3807/23
Головуючий у першій інстанції Сафарова А.Ф.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 504/3807/23

Провадження номер: 22-ц/813/4228/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Лиманський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Лиманський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Сафарової А.Ф. 04 січня 2024 року, повний текст рішення складено 09 січня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у період з - 01.02.2019 року по 01.03.2023 року в розмірі - 215 288,00 грн. (а. с. 1 - 3).

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від цього шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.10.2008 року (справа № 2-3372/2008) було стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, але не менш як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.09.2008 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.09.2012 року (справа № 2/1515/1707/12) встановлено новий розмір аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , а саме - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі - 572 грн. щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконував судове рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, позивачка звернулася із відповідним позовом до суду про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.05.2014 року (справа № 504/787/14-ц) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі - 13 668,92 грн. за період з 01.11.2012 р. по 12.03.2014 р.. Зазначене рішення було пред`явлено до виконання у Відділ державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 43915968 від 09.07.2014.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.12.2015 року (справа № 504/3949/15-ц) стягнуто на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі - 1 462,48 грн.. Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.12.2015 року по справі № 504/3949/15-ц та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 22.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначене рішення було пред`явлено до виконання у Відділ державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області.

Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.12.2020 року змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі - 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначене рішення було пред`явлено до виконання у Відділ державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області.

Однак на теперішній час відповідач ОСОБА_2 знов не виконує у повному обсязі судове рішення по сплаті аліментів на неповнолітню дитину, у зв`язку з чим за період з 01.02.2019 року по 01.03.2023 року склалася заборгованість у розмірі - 215 288,00 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам, складений старшим державним виконавцем Лиманського ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Івановим І.С..

Позиція сторін по справі в суді першої інстанції

24.10.2023 року від адвоката Миколюка А.П., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позову (а. с. 26 - 30).

Посилається на те, що ОСОБА_2 не було відомо про існування заочного рішення суду від 02.12.2020 року у справі № 504/419/20. Про його існування він дізнався - 04.10.2023 року, коли отримав позовну заяву по справі № 504/3807/23, серед додатків якої було вказане заочне рішення суду. На теперішній час ОСОБА_2 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із заявою про перегляд заочного рішення.

Що стосується сплати аліментів, то представник відповідача пояснює, що останній не ухилявся від сплати аліментів, але по причині того, що йому не було відомо про збільшення розміру аліментів, кожного місяця утворювалась заборгованість у розмірі - 500 грн., на яку позивачка і намагається стягнути пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів. Також, зазначає, що позивачка змовчала відносно того, що відповідач, окрім сплати аліментів через Лиманський ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, додатково перераховував грошові кошти на карту позивачки із зазначенням «аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », про що надаються відповідні докази.

З копії розрахунків ВДВС, долучених позивачкою до позовної заяви, 100% заборгованості ОСОБА_2 становить - 67 995,98 грн., тобто з боку позивача не є законним вимога про стягнення пені у розмірі - 215 288,00 грн..

Крім того, у відповідача окрім дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні перебувають троє малолітніх дітей - 2011 року, 2013 року та 2021 року народження. З грудня 2020 року дружина відповідача - ОСОБА_4 була вагітна, що ще додавало клопоту та витрат відповідача.

22.12.2023 року до суду першої інстанції надійшли письмові пояснені до позову від ОСОБА_1 , в яких вона підтримує доводи позовної заяви та просила її задовольнити у повному обсязі (а. с. 57 - 59).

Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.01.2024 року відмовлено у задоволенні вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Лиманський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

Судовий збір у розмірі - 1 073,60 грн. компенсувано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а. с. 65 - 67 зворотна сторона).

Рішення суду мотивовано тим, що розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів сформований державним виконавцем Доброславського ВДВС в Одеській області станом на 22.08.2023 року, зі змісту якого встановлено періодичність сплати боржником виниклої заборгованості, однак вбачається наявність порушення боржником обов`язку щодо сплати аліментів у повному обсязі за рішенням суду.

Обраний позивачкою ОСОБА_1 механізм захисту своїх прав не є правильним, а здійснений нею розрахунок розміру неустойки (пені) здійснений без дотримання приписів діючих норм законодавства.

В діях відповідача ОСОБА_2 відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментам, оскільки відповідач не мав можливості сплачувати аліменти у повному розмірі, виходячи з необізнаності про наявність заочного рішення, яким було збільшено розмір аліментів на утримання дитини. Крім того, відповідач вносив щомісячні платежі зі сплати аліментів, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах. Тому підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відсутні. Суд також зазначив, що заявлена сума стягнення пені перевищує 100 % розміру основної заборгованості, що не відповідає вимогам ст. 196 СК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в частині стягнення пені, яка буде дорівнювати суми заборгованості 67 995,98 грн. (а. с. 71 - 74).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги повністю співпадають із доводами, викладеними у позовній заяві.

Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подачу відзиву чи заперечень на апеляційну скаргу. Відзиву, заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.02.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а. с. 87 - 87 зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

З довідки про доставку електронного листа від 12.02.2024 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 07.02.2024 року було надіслано на електронну адресу ОСОБА_1 (а. с. 89 зворотна сторона).

З довідок про доставку електронного листа від 12.02.2024 року вбачається, що документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 07.02.2024 року та «а/с» від 01.02.2024 року було надіслано на електронну адресу Лиманського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а. с. 90 - 90 зворотна сторона).

Рекомендоване поштове повідомлення на ім`я ОСОБА_2 повернулося до суду апеляційної інстанції із відміткою поштою адресат відсутній (а. с. 93 - 94).

З довідок про доставку електронного листа від 05.04.2024 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 07.02.2024 року та «а/с» від 01.02.2024 року було надіслано на електронну адресу адвоката Миколюка А.П., діючого від імені ОСОБА_2 (а. с. 96 - 96 зворотна сторона).

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони є повідомленими про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.05.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за її предметом (стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів) та ціною позову є малозначною, тому згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року по справі № 504/2775/17 змінено розмір аліментів встановлений рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.12.2015 року по справі № 504/3767/15-ц та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі - 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 22.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.12.2020 року по справі № 504/419/20 збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року. З ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі - 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого державним виконавцем Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області, у боржника ОСОБА_2 станом на 22.08.2023 року виникла заборгованість, сукупний розмір якої з моменту відкриття виконавчого провадження становить - 67 995,98 грн..

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих учасниками справи і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про відмову в задоволенні позову.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така - заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, а саме у разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2021 року в справі № 636/3546/17 (провадження № 61-19793св19) зроблено такий правовий висновок: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника…».

Окрім того, відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України??відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, Верховним Судом України було зроблено висновок, відповідно до якого встановлено виключні випадки, за яких в діях платника аліментів відсутні ознаки вини.

У постанові від 14 грудня 2020 р. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 661/905/19 вказав, що тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача було подано до Комінтернівського районного суду Одеської області заяву про перегляд заочного рішення суду від 02.12.2020 року по справі № 504/419/20 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. Ухвалою суду від 05.12.2023 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення скасовано, призначено розгляд справи (а. с. 62).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в ЄДРСР міститься рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.01.2024 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовлено.

Також колегія суддів звертає уваги на те, що матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідача від сплати аліментів у збільшеному розмірі, згідно вищевказаного заочного рішення суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачу не було відомо про відкрите виконавче провадження за заочним рішенням суду від 02.12.2020 року, про що свідчать виплати по аліментам згідно розрахунку заборгованості державного виконавця, без врахування 500 грн.. Таким чином, відсутні докази винної поведінки відповідача з несплати аліментів згідно вказаного заочного рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення правовідносин, які виникли між сторонами, та переоцінки доказів, що не може слугувати підставою для її задоволення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.

Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе