Справа № 739/1030/24
Провадження № 2-о/739/23/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

07 травня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Суддя Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області Чепурко В.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2024 року до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересованими особами вказано ОСОБА_3 та Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області.

Дана заява мотивована тим, що його донька знаходиться на його утриманні і він самостійно її виховує, тому у нього виникла необхідність у юридичній фіксації даного факту, так як у подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується одним із батьків, а також можливості переміщення дитини без документальної згоди матері, яка з дитиною не проживає.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

При цьому, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року в справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року в справі № 643/6447/19, від 12 січня 2022 року в справі №227/2188/21 та від 26 січня 2022 року в справі №568/310/21.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Як вбачається, заявник в обґрунтування своєї заяви вказує, що йому необхідно встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини для юридичної фіксації даного факту, оскільки в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується одним із батьків, а також можливості переміщення дитини без документальної згоди матері, яка з дитиною не проживає.

З цього приводу суд зазначає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

З матеріалів, доданих до заяви, вбачається, що факт проживання заявника та його доньки окремо від матері останньої, підтверджується рішенням суду від 21 березня 2024 року, копія якого додана до заяви та яким було розірвано шлюбу заявника та ОСОБА_3 і визначено місце проживання їхньої спільної дитини із заявником.

Стосовно доводів заявника про необхідність встановлення факту самостійного виховання та утримання доньки з огляду на виникнення у подальшому потреби оформити документи щодо соціальної допомоги та переміщення дитини суддя зазначає наступне.

Так, порядок отримання соціальної допомоги визначено відповідними нормативно-правовими актами, в залежності від виду соціальної допомоги.

Державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції відповідних органів державної влади як суб`єктів владних повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення. Правовідносини у цій сфері носять публічних характер.

Також, у разі виникнення спору щодо реалізації прав заявника, зокрема й пов`язаних з переміщення його дитини, або ж обмеження цих прав зі сторони компетентного державного органу, заявник має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність органу державної влади - суб`єкта владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції.

Отже, вирішення спорів з приводу вказаних вище питань, які можуть виникнути між заявником та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України належить до юрисдикції адміністративних судів.

Викладене вище свідчить, що заява заявника про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини необхідно відмовити, роз`яснивши останньому, що за наявності для того підстав він має право звернутися з позовом до адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 186, 258-261, 293, 315, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати заявнику, якому роз`яснити, що за наявності для того підстав він має право звернутися з позовом до адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Чепурко