Житомирський апеляційний суд
Справа №296/937/22 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В.
Категорія 84 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/937/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межових знаків, звільнення земельної ділянки, зобов`язання внести зміни до кадастрового плану земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Петровської М.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0358 га розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю серії ЖТ від 10 серпня 1994 року, шляхом відновлення межових знаків, звільнення земельної ділянки та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області здійснити внесення змін до кадастрового плану вищенаведеної земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником 10/100 частин будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0358 га, згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії ЖТ від 10.08.1994 та яка зареєстрована за нею в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №621.

У 2021 році вона звернулась до центру адміністративних послуг з метою введення права власності на земельну ділянку в єдиний реєстр речових прав на нерухоме майно, на що отримала відповідь про необхідність виготовлення земельної документації для отримання кадастрового номеру. 17.08.2021 від ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» надійшла відповідь про неможливість виготовлення земельної документації у зв`язку із накладанням на її земельну ділянку суміжної земельної ділянки із кадастровим номером :08:029:0007 за адресою по АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок, власником якого є ОСОБА_2 . Вказала, що ОСОБА_2 використовує частину її земельної ділянки, в добровільному порядку вирішити спір неможливо, а тому просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви. Крім того зазначається, що експертизою №581/08-23 від 11.08.2023 встановлено накладення на її земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 , площею 0,0358 га земельної ділянки із кадастровим номером :08:029:0007 за адресою по АДРЕСА_1 . Таким чином вважає, що в неї існують перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою. Вказує, що обраний нею спосіб захисту є дієвим, а тому посилання суду першої інстанції на неналежний спосіб захисту вважає безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що відсутні будь-які докази та інформація щодо порушення прав позивача відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, жодних правовідносин з позивачем у управління не виникало. Разом з тим, у відповідності до Закону України «Про Державний земельний кадастр», рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру приймають кадастрові реєстратори, а не Головне управління Держгеокадастру. Також, у ОСОБА_1 відсутня документація із землеустрою та докази як звернення до розробника (заява, договір про надання послуг), так і до іншого розробника, позивачка не отримувала відмову кадастрового реєстратора. Позивачка обрала неналежний спосіб захисту порушених прав.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та її представник адвокат Денисенко М.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Представник Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області Яроповець Т.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечила з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явився (відсутній за адресою), відповідно до ЦПК вважається належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що Б ОСОБА_3 є власником 10/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 249076851 від 19.03.2021 (т.1 а.с.11).

ОСОБА_2 є власником 23/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями інформаційної довідки №264096443 від 02.07.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.15).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю від 10.08.1994 (зареєстрований за №621), ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів від 9 червня 1994 року №330 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0358 га з цільовим призначенням «для обслуговування житлового будинку і господарських будівель», що розташована на території АДРЕСА_1 (т.1 а.с.179-180).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру № НВ-021 від 28.05.2021 вбачається, що власниками земельної ділянки з кадастровим номером :08:029:0007, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташована в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 (360/100) та Житомирська міська рада (640/100) (т.1 а.с.188-190).

Відомості про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:029:0007 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно не містить (інформаційна довідка № 294972562 від 17.01.2022) а.с.16).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 24-000061 від 23.05.2000, земельна ділянка площею 0,0285 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилового будинку і господарських будівель», що розташована на території АДРЕСА_1 , на праві постійного користування передана на підставі рішення виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів від 13 квітня 2000 року №224 гр. ОСОБА_5 (т.1 а.с.151).

Із листа ТОВ Підприємство Житомирземпроект № 51 від 17.08.2021 та доданого до нього зведеного плану земельних ділянок вбачається, що технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , неможливо виготовити у зв`язку з накладанням земельних ділянок садиби АДРЕСА_1 з кадастровими номерами :08:029:0008, :08:029:0007 та земельної ділянки садиби АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17).

14.01.2022 ОСОБА_1 надісллала претензію на ім`я ОСОБА_2 , у якій повідомила, що оскільки вона не може виготовити технічну документацію на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , у зв`язку із накладенням суміжних земельних ділянок, тому просила його, як суміжного власника звернутись разом із нею до ТОВ Підприємство Житомирземпроект. Претензія отримана ОСОБА_2 16.01.2022, проте відповідь в матеріалах справи відсутня (т.1а.с.19).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 10 січня 2023 року у вищевказаній справі призначено судову земельно-технічну експертизу та на час її проведення зупинено провадження у справі.

Згідно висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи від 11.08.2023 № 581/08-2023 встановити, чи накладається між собою та якою площею: земельна ділянка з кадастровим номером :08:029:0007, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0358 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку виділено ОСОБА_1 на підставі Державного акту серії ЖТ на право приватної власності на земельну ділянку від 10 серпня 1994 року, - не вбачається за можливе у зв`язку із: незадоволенням клопотання експертів в частині надання додаткових матеріалів; відсутністю технічної документації (первинної) із землеустрою, на підставі якої було визначено площу та межі земельної ділянки площею 0,0358 га, яка зазначена в державному акті від 10.08.1994; відсутністю значень координат, які відображають просторове розташування земельної ділянки площею 0,0358 га (т.1 а.с.216).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її право порушене відповідачами, а також того, що межа земельної ділянки порушена відповідачем ОСОБА_2 і є необхідність відновлення межових знаків, позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з частинами першою-третьою статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) вказувала, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право особи порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (стаття 107 ЗК України).

Дані земельно-кадастрової документації відповідно до статті 193 ЗК України повинні містити сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

За частиною дев?ятою, десятою статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За правилами частини п`ятої статті 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону.

Порядок виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру, врегульовано Законом України від 07 липня 2011 року за № 3613-VI «Про державний земельний кадастр» та пунктами 138-161 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є, зокрема, юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Згідно з статтею 55 Закону України «Про землеустрій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення.

Відповідно до норм Земельного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Закону України «Про землеустрій» до повноважень суду не відноситься розгляд питань що стосуються встановлення меж земельних ділянок відповідно до координат обчислених землевпорядними організаціями, тому що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки, а також земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду.

Такий порядок визначено і постановою Великої Палати Верховного Суду від

24 квітня 2019 року у справі № 128/3751/14-а та у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 520/2093/1 та від 03 квітня 2020 року № 1512/2-761/11.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 ставила вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межових знаків та звільнення земельної ділянки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що межові знаки існували/існують та які саме це межові знаки, а також, що такі зникли, перемістилися або стали невиразними.

По справі було проведено комісійну судову земельно-технічну експертизу від 11.08.2023 № 581/08-2023 за висновком якої встановити, чи накладається між собою та якою площею: земельна ділянка з кадастровим номером :08:029:0007, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0358 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку виділено ОСОБА_1 на підставі Державного акту серії ЖТ на право приватної власності на земельну ділянку від 10 серпня 1994 року - не вбачається за можливе у зв`язку із: незадоволенням клопотання експертів в частині надання додаткових матеріалів; відсутністю технічної документації (первинної) із землеустрою, на підставі якої було визначено площу та межі земельної ділянки площею 0,0358 га, яка зазначена в державному акті від 10.08.1994; відсутністю значень координат, які відображають просторове розташування земельної ділянки площею 0,0358 га.

Отже, в матеріалах справи відсутня технічна документація зі складання державного акту серії ЖТ від 10.08.1994 (зареєстрованого за №621) на право приватної власності на землю площею 0,0358га, виданого ОСОБА_1 , а також земельно-кадастрова/технічна документації на суміжні земельні ділянки, зокрема земельної ділянки із кадастровим номером :08:029:0007 за адресою по АДРЕСА_1 , з якої при проведенні експертизи можливо було б встановити наявність межових знаків, дійсної межі (із зазначенням ідентифікуючих ознак) земельної ділянки площею 0,0358 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , і її порушення (межі).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначення у висновку експертів тієї обставини, що земельні ділянки (по АДРЕСА_1 та №:08:029:0007) перетинаються та утворені плями накладання сумарною площею,32,7 кв.м. не може бути враховано судом, оскільки не грунтується на правовстановлюючих документах та технічній документації.

Такі зауваження експертів не є висновком експертизи, оскільки не вказують якими є конфігурація, проміри та площа земельних ділянок, що перебувають у користуванні власників зазначених земельних ділянок у зв`язку з незадоволенням клопотання експертів в частині надання додаткових матеріалів. Не встановлено чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок сторін правовстановлюючим документам, технічній документації даним Державного земельного кадастру.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції судовий експерт Ігор Свістунов (який також заслуховувся судом першої інстанції) надав роз`яснення щодо складеного ним висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи від 11.08.2023 № 581/08-2023.

Так, експерт пояснив, що при здійсненні аналізу фактичного землекористування будинковолодінням по АДРЕСА_1 , в тому числі територія, де фактично розташований гараж, який перебуває у користуванні ОСОБА_1 , та земельна ділянка з кадастровим номером :08:029:0007 площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 перетинаються, а тому виходячи із натурного огляду вбачається накладання вказаних земельних ділянок. Разом із тим, надати аргументований висновок експерта, що встановлює накладення земельних ділянок, які є предметом спору, експерт позбавлений можливості з огляду на відсутність первинної технічної документації із землеустрою, на підставі якої було визначено площу та межі земельної ділянки площею 0,0358 га, яка зазначена в державному акті від 10.08.1994 (зареєстрованого за № 621), що належить ОСОБА_1 .

Крім того експерт Ігор Свістунов пояснив, що документально накладення земельних ділянок неможливо встановити також з огляду на відсутність координат зовнішніх меж земельних ділянок (зокрема земельної ділянки площею 0,0358 га) станом на 1994 рік. Просторове зображення меж земельної ділянки ОСОБА_1 , що відображено в схематичному зображенні до Державного акта на земельну ділянку від 10.08.1994 (зареєстрованого за № 621) не свідчить про встановлення меж такої земельної ділянки, а є схематичним зображенням форми та площі такої земельної ділянки без прив`язки до координат, які відображають просторове розташування земельної ділянки.

Додатково судовий експерт ОСОБА_6 пояснив, що у разі фактичної відсутності спору щодо земельних ділянок з метою оформлення права власності на ці земельні ділянки сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можуть узгодити та переробити технічну документацію на належні їм земельні ділянки. У разі, якщо сторони не досягнуть домовленості, то вони вправі звернутися до земельної комісії при Житомирській міській ради для врегулювання цих питань.

ОСОБА_1 чи її представником ОСОБА_7 не ставилось питання про призначення по справі додаткової експертизи.

У своїх поясненнях експерт також не вказував, що за наявності тієї технічної документації, які мають сторони, вирішити спір можливо за допомогою призначення додаткової чи повторної експертизи.

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що кожна із сторін користується своєю частиною земельної ділянки, спору про межі земельних ділянок немає, однак сторона відповідача виготовила технічні документи з порушеннями. Позивач також пояснила, що спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :08:029:0007 користується ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 його мати.

З урахуванням пояснень позивача та матеріалів справи правильними є висновки суду першої інстанції про те, що власниками суміжної із земельною ділянкою ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :08:029:0007, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 та Житомирська міська рада, проте відповідачем зазначено ОСОБА_2 , який є власником 23/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Правильно встановивши фактичні обставини справи та правильно застосувавши до спірних правовідносин норми права, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог до ОСОБА_8 .

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області здійснити внесення змін до кадастрового плану, не грунтується на приписах Закону України «Про Державний земельний кадастр» та задоволенню не підлягає.

Так, виправлення помилок, допущених у відомостях державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою здійснюється виключно на підставі та в порядку, встановленому Законом України «Про Державний земельний кадастр», а саме, державним кадастровим реєстратором.

У ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» зазначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, врахувавши суть спірних правовідносин, місцевий суд зробив правильний висновок, що вимоги позивачки зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області здійснити внесення змін до кадастрового плану земельної ділянки площею 0,0358 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 є безпідставними.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що встановивши дійсні обставини справи, дослідивши і оцінивши подані докази, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду особою, яка подала апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.07.2024.

Головуючий Судді: