Єдиний унікальний номер 725/9733/23
Номер провадження 2/725/30/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі: головуючого судді Іщенко І. В., за участі секретаря судових засідань Берекеля О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, в якому просить: Визнати незаконною бездіяльність Акціонерного товариства «Сенс Банк», яка полягає у непроведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року; Зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №2765 укладеним 20.10.2005 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого у правовідносинах за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 рокує Акціонерне товариство «Сенс Банк», відповідно до пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування».

В обґрунтування позову зазначено, що 20.10.2005 року між ОСОБА_1 та АКБ «Промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про іпотечний кредит №2765. Відповідно до даного договору ОСОБА_1 зобов`язаний повернути до 19.10.2025 року кредит у розмірі 37800,00 доларів США, відсотки в розмірі 12% річних у доларах США за користування ним, комісійну винагороду за управління кредитними коштами у розмірі 0,1 % щомісячно від кредитної заборгованості. За умовами договору, погоджено, що погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (додаток 1), який є невід`ємною частиною цього договору.

Даний кредит був наданий позивачу для придбання ним нерухомості у власність, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з п.4.1 договору, виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою, предметом якої є нерухомість: квартира АДРЕСА_1 , яка придбається ОСОБА_1 у власність з використанням кредиту.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника 21.10.2005 року між АКБ Промислово-інвестиційний банк та позивачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М., зареєстрований в реєстрі за №5427, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 67,40 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач стверджує, що у його власності відсутнє будь-яке інше ніж вище вказана трикімнатна квартира нерухоме майно.

Правонаступником АКБ «Промислово-інвестиційний банк» на підставі договору відступлення прав вимог від 17.12.2012 року є АТ «Альфа-Банк», який рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 року змінив найменування на АТ «Сенс Банк».

23.04.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким визначено підстави для обов`язкової реструктуризації зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті.

Позивач направляв неодноразово на адресу відповідача заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості по договору про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року з доданими до неї документами. Однак відповідачем неодноразово було відмовлено позивачу у реструктуризації його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року.

26.05.2023 року повторно повідомив позивача про відмову у проведенні реструктуризації кредитних зобов`язань позивача з тих підстав, що позивач є співвласником набутої ОСОБА_2 в особисту власність 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_3 , за договором міни.

Позивач стверджує, що доводи відповідача про відсутність у позивача права, а у відповідача обов`язку на реструктуризацію кредитних зобов`язань позивача внаслідок існування у власності позивача іншого ніж придбаного в іпотеку житлового нерухомого майна є помилковими, безпідставними і недоведеними, а тому - неспроможними.

Відповідач скористався своїм правом та надав відзив на позовну заяву. В даному відзиві він вказував, що Договір міни не відноситься до правочинів, за якими придбане майно є особистою приватною власністю одного із подружжя, навіть не зважаючи на те, що в рахунок придбаного майна було передано майно набуте до укладення шлюбу. Так само Закон передбачає віднесення до особистої приватної власності подружжя майна придбаного саме за кошти які належали особисто одному із подружжю, а не за рахунок такого майна яке належало одному з подружжя на праві особистої приватної власності. Таким чином, таке майно слід вважати спільною сумісною власністю подружжя до поки немає рішення суду у справі про поділ спільного сумісного майна подружжя про те, що воно належить одному з подружжя на праві особистої приватної власності. Окрім того, звертав увагу суду на те, що позивач тричі звертаючись із заявою про реструктуризацію, у відведений Законом строк не надав передбачені Законом документи, а тому в банку не було достатньо інформації для прийняття рішення про задоволення такої заяви, зокрема по даний час ОСОБА_1 так і не надав розширену інформаційну довідку про належність йому на дату підписання заяви нерухомого майна, усі довідки які долучені до матеріалів справи не є розширеними, і вчинені за параметрами пошуку не по суб`єкту, а по суб`єкту та об`єкту одночасно, що не відповідає вимогам Закону. Просив суд відмовити в позові в повному обсязі.

Позивач в свою чергу надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказав, що твердження відповідача не відповідає дійсності та є безпідставним. Позивач вказує, що він має право на реструктуризацію кредитних зобов`язань по договору про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», а відмова АТ «Сенс Банк» є необґрунтованою.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.10.2005 року між ОСОБА_1 та АКБ «Промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про іпотечний кредит №2765. Відповідно до даного договору ОСОБА_1 зобов`язаний повернути до 19.10.2025 року кредит у розмірі 37800,00 доларів США, відсотки в розмірі 12% річних у доларах США за користування ним, комісійну винагороду за управління кредитними коштами у розмірі 0,1 % щомісячно від кредитної заборгованості. За умовами договору, погоджено, що погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (додаток 1), який є невід`ємною частиною цього договору /а.с.15-22/.

Даний кредит був наданий позивачу для придбання ним нерухомості у власність, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з п.4.1 договору, виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою, предметом якої є нерухомість: квартира АДРЕСА_1 , яка придбається ОСОБА_1 у власність з використанням кредиту.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника 21.10.2005 року між АКБ Промислово-інвестиційний банк та позивачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М., зареєстрований в реєстрі за №5427, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 67,40 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.23-28/.

23.04.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким визначено підстави для обов`язкової реструктуризації зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті.

У власності позивача відсутнє будь-яке інше ніж вище вказана трикімнатна квартира нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 254991906 від 29.04.2021 року /а.с.35-40/.

28 травня 2021 року, направив на адресу відповідача заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості по договору про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року з доданими до неї документами, яка за змістом та переліком доданих документів повністю відповідає вимогам, що передбачені підпунктом 4 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII /а.с.29-40/.

23.06.2021 року листом вих. № 54230-34-б/б відповідач повідомив позивача що ним розглянута отримана 01.06.2021 року та зареєстрована у вхідній банківській документації за № 93861 заява позивача від 28.05.2021 року, у результаті чого відповідачем відмовлено позивачу у реструктуризації його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року /а.с.41-44/. У якості мотиву для відмови у реструктуризації відповідач навів наявність у членів родини (у дружини) додаткового майна, а саме права спільної часткової власності на 3/4 квартири за адресою: АДРЕСА_4 , з чого відповідач зробив помилковий висновок про нібито невідповідність поданої позивачем заяви критеріям, визначеним у другому абзаці підпункту 2 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII.

24 червня 2022 року позивач, після отримання листа банку з відмовою провести реструктуризацію зобов`язань за договором про іпотечний кредит, надіслав на адресу банку листа, до якого додав докази відсутності у нього прав співвласника 3/4 квартири АДРЕСА_3 , долучаючи договір дарування від 04 травня 2022 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 червня 2013 року /а.с.56-58/. Даний лист був отриманий відповідачем 28.06.2021 року за вхідним номером 39003.

Після 28.06.2022 року на адресу позивача зі сторони банку не направлялося жодних документів відповідачем з повідомленням про результати розгляду його заяви про реструктуризацію зобовязань з урахуванням наданого ним договору дарування, а 25.10.2021 року банк пред`явив у Шевченківський районний суд м.Чернівці позов про стягнення з позивача всієї суми зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.11.2022 року, зміненим постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2023 року був частково задоволений, з ОСОБА_1 стягнуто поточну заборгованість станом на 20.10.2021 року у розмірі 3228,44 доларів США /а.с.45-55/.

Правонаступником АКБ «Промислово-інвестиційний банк» на підставі договору відступлення прав вимог від 17.12.2012 року є АТ «Альфа-Банк», який рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 року змінив найменування на АТ «Сенс Банк», про що 31.11.2022 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Обставина правонаступництва АТ «Альфа-Банк» по договору про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року та зміну його назви на АТ «Сенс Банк» встановлена постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2023 року у справі № 727/11224/21 /а.с.50-55/.

Встановлено, що позивач у лютому 2023 року звернувся у Першотравневий районний суд м.Чернівці із позовом про визнання незаконним рішення Акціонерного товариства «Сенс Банк», оформлене листом за вих. № 54230-34-б/б від 23.06.2021 року, про відмову у проведенні реструктуризації та зобов`язання провести реструктуризацію зобов`язань (справа № 725/725/23) /а.с.75-82/.

15 липня 2022 року, банк склав лист/повідомлення про повторну відмову у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором з підстав набуття дружиною позивача на підставі договору міни 1/4 частки у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.59/.

У зв`язку із цим позивач 27.04.2023 року звернувся до АТ «Сенс Банк» із листом про необхідність врахування належності набутої його дружиною ОСОБА_2 за договором міни 1/4 частки у квартирі АДРЕСА_3 , до її особистої власності, згідно з п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України. Пояснив, що ця частка набута ОСОБА_2 в обмін на 1/4 частку в іншій квартирі за АДРЕСА_5 , яка, в свою чергу, була набута ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 безоплатно, під час приватизації державного житлового фонду, на підставі свідоцтва про право власності від 03.11.2000 року, що видане Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження № 47/865 від 27.09.2000 року /а.с.60-73/.

26.05.2023 року позивач отримав листа від АТ «Сенс Банк», яким банк повідомив про відмову у проведенні реструктуризації зобов`язань позивача з тих підстав, що позивач є співвласником набутої ОСОБА_2 в особисту власність 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_3 /а.с.74/.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05.07.2023 року пред`явлений ОСОБА_1 позов був задоволений частково, визнано незаконним оформлене листом за вих. №54230-34-б/б від 23.06.2021 року рішення АТ «Сенс Банк» про відмову у проведенні реструктуризації зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року. В задоволенні позовної вимоги про зобов`язання АТ «Сенс Банк» провести реструктуризацію зобов`язань позивача за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року згідно пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» № 1734 VIII від 15.11.2016 року відмовлено з огляду на те, що ОСОБА_1 не оскаржував в судовому порядку рішення АТ «Сенс Банк» від 15.07.2021 року про повторну відмову у реструктуризації зобовязань.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 07.09.2023 року рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05.07.2023 року в частині визнання незаконним оформленого листом за вих. №54230-34-б/б від 23.06.2021 року рішення АТ «Сенс Банк» про відмову у проведенні реструктуризації зобов`язань скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, в іншій частині змінено мотивувальну частину рішення суду /а.с.75-96/.

Предметом спору у даній справі є визнання незаконною бездіяльність Акціонерного товариства «Сенс Банк», яка полягає у непроведенні реструктуризації ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року та зобов`язання АТ «Сенс Банк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №2765 укладеним 20.10.2005 року, відповідно до пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування».

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно достатті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Законує захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

23.04.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким визначено підстави для обов`язкової реструктуризації зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті.

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що позивач звернувся до АТ «Альфа-Банк» із заявою про проведення реструктуризації у порядку Закону України «Про споживче кредитування». У заяві вказано всі обов`язкові реквізити, визначені підпунктом 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що у задоволенні заяви про реструктуризацію було відмовлено з тих підстав, що позивач разом із заявою про реструктуризацію заборгованості 28.05.2021 року не надав розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя), що звільнило відповідача від обов`язку проведення реструктуризації.

Відмова відповідача у проведенні реструктуризації кредитних зобов`язань позивача з підстави ненадання розширеної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно неправомірною, оскільки з матеріалів справи вбачається, що така інформація була долучена до заяви про реструктуризацію. Ведення Державного реєстру прав здійснюється за допомогою технічних і програмних засобів, які забезпечують автоматичне формування інформації та витягів з Державного реєстру прав, що не залежить від волевиявлення особи, за запитом якої формується відповідна інформаційна довідка.

Оскільки дане твердження спростовується безпосередньо змістом листа-відповіді банку від 23.06.2021 року вих. № 54230-34-б/б на вище вказану заяву позивача від 28.05.2021р. В даній заяві відповідач, із посиланням на додану позивачем до заяви інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, констатує, що за членом родини (дружиною) позивача зареєстровано право власності на 3/4 частки в квартирі АДРЕСА_3 . Тобто відповідач вбачав наявність у позивача права спільної сумісної власності подружжя на вказані 3/4 частки в квартирі. При цьому відповідач не звернув уваги на наявні в інформаційній довідці відомості про договір дарування, на підставі якого дружина позивача набула в особисту приватну власність вказані частки в квартирі, що усуває існування у позивача прав власності на таку нерухомість.

Також суд звертає увагу на те що зміст листа-відповіді банку від 23.06.2021 року вих. № 54230-34-б/б, як і інших адресованих позивачу листів відповідача, не містить посилань на те, що позивач нібито не додав до своєї заяви передбачену законом розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності.

Суд не може залишити поза увагою те, що додані до заяви позивача інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 10 аркушах за № 254996936, №254995709 та № 254995369 від 29.04.2021р., що сформовані адміністратором ЦНАП, достовірно містять відомості про всі наявні у власності позивача та його дружини об`єкти нерухомого майна, а саме: у власності позивача квартира АДРЕСА_1 , що придбана за рахунок іпотечного кредиту, а також набута дружиною позивача ОСОБА_2 частково у дар (3/4частки) і частково (1/4 частки) у міну на інше набуте нею до шлюбу (в процесі безоплатної приватизації) особисте нерухоме майно, квартира АДРЕСА_3 , на яку у позивача відсутні права співвласника з огляду на положення частини другої статті 57 Сімейного кодексу України.

Суд вбачає також і те, що відповідачем не надано суду жодних доказів існування у власності позивача або його дружинибудь-якого іншого житлового нерухомого майна, крім того, яке зазначено у доданих до заяви від 28.05.2021 року інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Щодо відмови у проведенні реструктуризації зобов`язань позивача з тих підстав, що згідно Інформаційної довідки з ДРРПННМ №254995709, в дружини позивача наявне додаткове майно, а саме право спільної часткової власності на квартиру за адресою АДРЕСА_4 , право власності на яке виникло внаслідок договору міни від 29.08.2008 року.

Отже, як вбачається із матеріалів спави, частка розміром 3/4 квартири АДРЕСА_3 була подарована дружині позивача ОСОБА_2 її родичами, тому, відповідно до пункту 2 частини другої статті 57 Сімейного кодексу України належить їй на праві особистої приватної власності та до спільної сумісної власності подружжя не відноситься. Отже позивач не був та не є власником або співвласником 3/4 частки в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , яка набута ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 21.06.2013 року.

Стосовно набутої за договором міни від 17.07.2008 року ОСОБА_2 1/4 частки квартиру АДРЕСА_3 , то вона також не належить до спільної сумісної власності подружжя з огляду на таке:

Згідно інформаційної довідки № 254995369 від 29.04.2021р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно до 19.08.2008 року існував запис про право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_5 , яке у нею виникло на підставі свідоцтва про право власності від 03.11.2000 року, що видане Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження № 47/865 від 27.09.2000 року. Даний запис був погашений 19.08.2008 року у зв`язку із відчуженням ОСОБА_2 належної їй частки.

При цьому позивач та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 06.10.2002 року /а.с.34/, що доводить існування у ОСОБА_2 права особистої власності на набуту нею 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_5 та, відповідно, відсутність у позивача жодних прав на таку частку в силу частини 1 статті 24 чинного на момент її набуття у власність (03.11.2000 року) Кодексу про шлюб і сім`ю України.

Також, доданою до первинної заяви позивача від 28.05.2021 року Інформаційною довідкою № 254995709 від 29.04.2021р. підтверджується, що ОСОБА_2 , на підставі договору міни від 17.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Городенського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. з реєстр № 2053, набула у власність 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 .

Отже, 1/4 частка в квартири АДРЕСА_3 , в силу п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, належить дружині позивача ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі договору міни від 17.07.2008 року, оскільки вона була набута нею в обмін на належну їй на праві особистої власності ще з 03.11.2000 року 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_5 і дана обставина підтверджується, крім наявної в інформаційній довідці № 254995369 інформації про погашення 19.08.2008 року запису про належність дружині позивача переданої в міну кватири по АДРЕСА_6 , ще й договором міни від 17.07.2008 року.

Відмова у проведенні реструктуризації з підстав неподання необхідних документів, без належного обґрунтування відмови із посиланням на те, яких саме документів не було додано позивачем, порушує принцип розумності, який передбачає добросовісність зовнішнього прояву поведінки учасника цивільних відносин з точки зору правомірності, обґрунтованості, доцільності такої поведінки, а також можливості передбачення таким учасником обставин, які можуть вплинути на його права та обов`язки інших учасників цивільних відносин.

Отже, відмова відповідача позивачу у проведенні реструктуризації з означених підстав є протиправною, а тому за заявленим способом захисту підлягають поновленню права позивача шляхом визнання незаконною бездіяльність банку, яка полягає у непроведенні реструктуризації відповідно до вимог закону та зобов`язання вчинити дії, а саме: провести реструктуризацію відповідно до закону.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 274/6004/21.

Таким чином, посилання представника відповідача на відсутність у ОСОБА_1 права на реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором спростовані матеріалами справи.

Відповідно до підпункту 12 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації.

Кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити усі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Також відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам особисто на їхню вимогу.

Відповідно до ст. 334 Господарського кодексу України, банки у своїй діяльності керуються цим Кодексом, законом про банки і банківську діяльність, іншими законодавчими актами.

Оскільки, норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації, суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту свого порушеного права. Таким чином, позовна вимога про зобов`язання провести реструктуризацію підлягає до задоволення.

З огляду на те, що зобов`язання, передбачені договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року, підлягають обов`язковій реструктуризації, відтак, відмова відповідача у задоволенні заяви є незаконною, а позов підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Акціонерного товариства «Сенс Банк», яка полягає у непроведенні реструктуризації ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року,

Зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №2765 укладеним20.10.2005 року ОСОБА_4 таАкціонерним комерційним банком «Промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого у правовідносинах за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 рокує Акціонерне товариство «Сенс Банк», відповідно до пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. В. Іщенко