Справа № 486/1073/23
Провадження № 2/486/122/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О.І.,

при секретарі - Салагорі С.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , про визнання батьківства.

В обґрунтування позову зазначає, що він наприкінці 2017 року почав зустрічатися з ОСОБА_4 . В цей момент вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , але йому було відомо, що вони тривалий час не проживали разом, спільного господарства не вели, а шлюб між ними носив виключно формальний характер. 22.06.2018 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , про що Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 30.10.2018 року складено відповідний актовий запис за №227. Оскільки, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано менше ніж за десять місяців до дня народження ОСОБА_5 , його батьком було записано відповідача. На початку 2019 року позивач з ОСОБА_4 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, ОСОБА_4 , разом з дітьми виїхала за кордон України, де перебуває до сьогоднішнього дня, а позивач був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 . Позивач постійно спілкувався з ОСОБА_4 по телефону і в листопаді 2022 року вона повідомила йому, що ОСОБА_5 є його сином і у неї ні з ким стосунків не було. Після цього, в грудні 2022 року ОСОБА_4 приїхала до України і вони відразу зареєстрували шлюб. У зв`язку з ускладненнями під час проходження служби, він відразу не зміг звернутися з позовом про визнання батьківства, але бажає, щоб ОСОБА_5 мав повноцінну сім`ю, мав вірні відомості про свого батька в актовому записі, і в нього не залишилося будь-яких сумнівів, що він його син. Зважаючи на викладене просить суд визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключити відомості про ОСОБА_3 , як про батька з актового запису про народження дитини та судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, які наведені у позові, просив суд долучити до матеріалів справи та врахувати результат дослідження №41054 від 29.12.2023 року аналіз ДНК на батьківство ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 визнає в повному обсязі, оскільки він не проживає з ОСОБА_4 приблизно 8 років та просить суд цивільну справу розглядати без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 визнає та підтримує в повному обсязі, оскільки з відповідачем вона не проживає з народження ОСОБА_5 приблизно 8 років. Біологічним батьком сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 . Відповідач був записаний батьком виключно тому, що з моменту реєстрації розірвання шлюбу і до народження сина не минуло певного часу. На теперішній час вона знаходиться в Швейцарії, де займається лікуванням дитини. У зв`язку з цим не має можливості прибути у судове засідання, тому просить суд справу розглядати без її участі та задовольнити позов в повному обсязі.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи на засадах змагальності та в межах позовних вимог дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі, який 22.06.2018 року розірвано відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області по справі №486/757/18 (а.с. 6).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, складено 30.10.2018 року актовий запис №227, в якому вказано, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 9).

Разом з тим позивач зазначає, що саме він є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і зі слів відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 , вони приблизно вісім років припинили шлюбні відносини, остання вийшла заміж за ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 03.12.2022 року, що вбачається із свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №649 (а.с. 8).

Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється ст. 128 СК України. Згідно зі ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

За приписами ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК України, зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч.3 ст.128 СК України відповідно до якої підставою для визнання батьківства є позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.05.2007 року у справі "Jevremovic v. Serbia" зазначив, що у відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

Керуючись загальним правилом, визнання батьківства на підставі ч.3 ст. 128 СК України можливо за позовом про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Частиною 2 статтею 128 СК України передбачено, що підставою для визнання батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 визнав позов і не заперечував про визнання ОСОБА_2 батьком дитини.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Суд акцентує увагу, що результат дослідження №41054 від 29.12.2023 року наданий у судовому засіданні представником позивача, який проведено Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА» щодо аналізу ДНК на батьківство ОСОБА_2 , не є доказом у суді, що прямо визначено в листі. Однак, враховуючи, що відповідач визнає позовні вимоги. Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено наявність визначених законом, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, підстав для визнання позивача ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5 - є підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Враховуючи наведені норми права та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 про визнання батьківства підлягає задоволенню шляхом визнання батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 , а також виключення відомостей про ОСОБА_3 , як про батька з актового запису про народження ОСОБА_5 від 30.10.2018 року №227.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_2 сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (а.с. 1). Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 536 грн. 80 коп., сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 142, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , про визнання батьківства, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виключити відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як про батька з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 з державного бюджету 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція до платіжної інструкції №41590406 від 28.06.2023 року).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні вступної і резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 26.04.2024 року.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О.І. Савін