Справа № 643/7681/23
Провадження № 2/643/331/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кравченко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «КредоБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

АТ «КредоБанк» (позивач) просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі) заборгованість за кредитним договором № CL-247401 від 24.12.2019 (Кредитний договір) у загальному розмірі 201948,16 грн.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

24.12.2019 між позивачем та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 174795,62 грн. на строк до 23.12.2024 з процентною ставкою 35 % річних, реальною річною процентною ставкою в розмірі 41,19 % річних, а відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі в розмірі, строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 08.05.2023 утворилась заборгованість в розмірі 201948,16 грн., з яких: 133061,98 грн. заборгованість за тілом кредиту; 68886,18 грн. заборгованість за процентами. При підписанні анкети-заяви № CL-247401 від 24.12.2019 ОСОБА_2 зазначено про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 . Ураховуючи наведене та практику Верховного Суду, викладену в постанові від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18, позивач пред`явив вимогу про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 23.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2023 постановлено викликати представника Акціонерного товариства «КредоБанк» для дачі особистих пояснень.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2024 поновлено судовий розгляд.

Позиція учасників справи

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив, у якому зазначила, що згідно з п. 4.1 Кредитного договору позичальник здійснює платежі щомісячно кожного останнього дня відповідного місяця в розмірі 6263,00 грн. Станом на 23.02.2022 заборгованість за Кредитним договором була відсутньою. Через активні бойові дії на території м. Харкова та Харківської області, для забезпечення безпечних умов життя та здоров`я членів сім`ї, родина була змушена евакуюватись до Німеччини. В Німеччині родина ОСОБА_2 отримує державну соціальну благодійну допомогу від уряду Німеччини як біженці, що є єдиним доходом родини. Враховуючи наведене та відсутність можливості погашення кредиту, відповідач надіслала позивачу заяву про реструктуризацію заборгованості. Позивач на вказану заяву відповіді не надав. ОСОБА_2 вважає, що має право на реструктуризацію кредитної заборгованості, та вважає за можливе сплачувати заборгованість за кредитним договором рівними частинами протягом 3 років з дня проведення реструктуризації.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач у відзиві повністю визнає розмір заборгованості. Звернув увагу, що зі слів відповідача заява про реструктуризацію була подана 01.10.2023, тобто вже після відкриття провадження у справі, про що було відомо відповідачу. Заборгованість за Кредитним договором виникла 24.02.2022 року. До цього часу відповідач жодним чином не намагалася вирішити питання щодо сплати заборгованості. Також зазначено, що після звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, відповідачем не проведено жодних оплат в рахунок погашення заборгованості.

Представник позивача у судовому засіданні 22.05.2024 позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кравченко С.А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що була подана заява про реструктуризацію боргу, але на даний час питання не вирішено. На уточнююче питання суду пояснив, що з позовом з приводу зобов`язання провести реструктуризацію заборгованості, відповідач до суду не зверталась, після пред`явлення позову заборгованість не сплачувалась.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. Надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що повністю підтримує позицію ОСОБА_2 , викладену у відзиві.

Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників справи, які не з`явились у судове засідання.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

24.12.2019 позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладені анкета-заява № CL-47401, Кредитний договір № CL-247401 та Паспорт споживчого кредиту, згідно з умовами яких відповідачу наданий кредит у розмірі 174795,62 грн. на строк 60 місяців терміном до 23.12.2024 з процентною ставкою 35 % річних. Умовами Кредитного договору також передбачено, що загальні витрати за договором становлять 201131,77 грн., реальна процентна ставка складає 41,19 % річних, загальна вартість кредиту - 375927,39 грн.

Крім того, сторонами укладений Графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту, яким передбачені періодичність та розміри погашення заборгованості.

Згідно із меморіальним ордером від 24.12.2019, позивач видав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 174795,62 грн. на виконання вказаного вище кредитного договору. Зазначена обставина підтверджується також даними виписки по особовому рахунку, в якій містяться дані щодо видачі кредиту.

Згідно з розрахунком заборгованості, виконаним позивачем, у ОСОБА_2 станом на 08.05.2023 утворилась заборгованість в розмірі 201948,16 грн., з яких: 133061,98 грн. заборгованість за тілом кредиту; 68886,18 грн. заборгованість за процентами.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Якщо можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено умовами кредитного договору, який укладено між сторонами, то є правильним і обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування (постанова Верховного Суду від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20).

Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Суд апеляційної інстанції правомірно врахував надані банком розрахунки заборгованості та наявні матеріали кредитної справи, оскільки указані документи стосуються предмета доказування у справі. Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості, не спростував його (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц).

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Щодо позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 .

Розглядаючи справу на підставі наданих доказів, суд вважає доведеним, що між позивачем та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір та інші зазначені вище документи, згідно з умовами яких ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 174795,62 грн.

Зазначена обставина не заперечувалась представником відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 08.05.2023 утворилась заборгованість в розмірі 201948,16 грн., з яких: 133061,98 грн. заборгованість за тілом кредиту; 68886,18 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідачем ОСОБА_2 не спростовані доводи позовної заяви, надані позивачем докази, а також розмір заборгованості, завлений стороною позивача. За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих доказів та стандарту доказування більшої переконливості (більшої вірогідності), суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 201948,16 грн.

Ураховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором з ОСОБА_2 .

Аргументи ОСОБА_2 , викладені у відзиві, а також висловлені її представником у судовому засіданні, не можуть бути підставою для відмови в позові з огляду на таке.

Справа перебуває в провадженні суду з серпня 2023. Судовий розгляд неодноразово відкладався у зв`язку із доводами представника відповідача щодо наміру укласти з позивачем угоду про реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, ОСОБА_2 мала достатньо часу для позасудового врегулювання виниклого між сторонами спору.

Станом на 22.05.2024 заборгованість не реструктурізована, позов про зобов`язання позивача реструктурізувати заборгованість, виходячи з пояснень представника відповідача, не пред`явлений.

Факт наявності у ОСОБА_2 заборгованості перед позивачем підтверджений сукупністю зібраних у справі доказів. Вимоги позивача про стягнення вказаної заборгованості ґрунтуються на вищевказаних положеннях законодавства України.

Ураховуючи наведене, аргументи ОСОБА_2 щодо наміру реструктурізувати заборгованість не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи посилання ОСОБА_2 на скрутний матеріальний стан через вимушений виїзд до Німеччини у зв`язку із збройною агресією, суд керується таким.

Чинним законодавством України не передбачено таку підставу для звільнення від виконання зобов`язання, як неможливість його виконання, зокрема через скрутний фінансовий стан позичальника.

Ба більше, положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України прямо передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Ураховуючи наведене, доводи ОСОБА_2 щодо її скрутного фінансового стану не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 .

Позивач в обґрунтування солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_3 зазначив, що оскільки ОСОБА_2 станом на час укладення Кредитного договору перебувала із вказаною особою у шлюбі та грошові кошти витрачені на потреби сім`ї, у ОСОБА_3 також виник обов`язок сплатити заборгованості за Кредитним договором.

Насамперед суд зазначає, що у паспорті ОСОБА_2 міститься відмітка про укладення 28.10.1995 шлюбу з ОСОБА_4 .

Належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_3 суду не надано. Клопотання про витребування вказаних доказів не заявлялось.

Посилання в анкеті-заява № CL-47401, яка підписана представником позивача та ОСОБА_2 , про перебування останньою в шлюбі з ОСОБА_3 , суд не може визнати належним доказом на підтвердження вказаної обставини, оскільки належним доказом факту перебування осіб у шлюбних відносинах можуть бути свідоцтво про шлюб або відповідний витяг з реєстру актів цивільного стану.

Оцінюючи посилання позивача на постанову Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18, суд керується таким.

У вказаній постанові суд касаційної інстанції, приймаючи рішення про солідарний обов`язок подружжя, зазначив, що при вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Судом у цій справі було встановлено, що кредитний договір укладений в інтересах сім`ї. З вказаної постанови вбачається, що зазначений висновок зроблений з урахуванням того, що другий з подружжя надав позичальнику (іншому з подружжя) згоду на отримання кредиту, укладення кредитного договору та договору іпотеки. Кредит був витрачений на придбання предмету іпотеки.

Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що будь-яких доказів надання ОСОБА_3 згоди на отримання ОСОБА_2 кредиту та укладення Кредитного договору, суду не надано.

Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що Кредитний договорі був укладений ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, а також що кредитні кошти були фактично витрачені в інтересах сім`ї.

За таких обставин суд дійшов висновку, що фактичні обставини справи № 205/5882/18 та даної справи є різними, у зв`язку з чим відсутні підстави для врахування висновків Верховного Суду, викладених у справі № 205/5882/18

Ураховуючи наведене вище, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав покладати на ОСОБА_3 обов`язок відповідати на Кредитним договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_2 , та відмовляє в позовних вимогах, пред`явлених до ОСОБА_3 .

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Позивач, пред`являючи вимогу про солідарне стягнення з двох відповідачів заборгованості за Кредитним договором, сплатив судовий збір у розмірі 3029,22 грн.

Суд позов задовольнив частково, відмовивши в позовних вимогах, пред`явлених до ОСОБА_3 .

Ураховуючи завдання справедливого вирішення даної цивільної та принцип пропорційності цивільного судочинства, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 1/2 частину сплаченого останнім судового збору в розмірі 1514,61 грн. (3029,22 грн./2).

Протилежний підхід, а саме стягнення з ОСОБА_2 усієї суми сплаченого позивачем судового збору, на переконання суду, суперечив би завданням та принципам цивільного судочинства, оскільки за таких обставин позивач отримав би повне відшкодування судового збору попри необґрунтованість частини позовних вимог (вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 ).

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Єдиний документи, який наданий позивачем на підтвердження наявності вказаних витрат це витяг з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, який міститься на одному аркуші.

На лицевій частині вказаного аркушу міститься найменування договору, найменування сторін АТ «Кредобанк» та адвокатське об`єднання «Бізнес і право», а також початок розділу, який має назву «Визначення термінів».

На зворотній частині вказаного аркушу містяться пункти 14.6-14.11, п. 15 та п. 16 договору.

З вказаного документу суд позбавлений можливості встановити предмет договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, права та обов`язки сторін та інші істотні умови договору.

Таким чином, з наданого витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 суд позбавлений можливості встановити, що його предметом було надання позивачу професійної правничої допомоги в даній цивільній справі, оскільки будь-яких даних відносно цього витяг не мітить.

Представник позивача адвокат Кравченко С.А. в судовому засіданні 22.05.2024 надав пояснення, згідно з якими не має відношення до адвокатського об`єднання «Бізнес і право», яке є стороною договору про надання правової допомоги від 11.02.2019.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов Акціонерного товариства «КредоБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «КредоБанк» (місцезнаходження: м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 201948,16 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «КредоБанк» (місцезнаходження: м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, ) понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 1514,61 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.06.2024.

Суддя Д.А. Крівцов