Дата документу 13.05.2024 Справа № 335/7785/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7785/23 Головуючий у першій інстанції: Апаллонової Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/668/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним.

У провадженні СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві перебувало кримінальне провадження №0000026 від 04.03.2021 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.361 КК України. 27.08.2021 р. слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва винесено ухвалу про проведення обшук за місцем мешкання та в автомобілі «Мазда» СХ-9 днз « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_1 02.09.2021 року в ході проведення обшуку у ОСОБА_1 був вилучений та поставлений на штрафний майданчик ГУНП в Запорізькій області, розташований за адресою: м.Запоріжжя вул.Космічна 40 належний Позивачу автомобіль марки «Мазда СХ-9», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

03.02.2023 року вказаний автомобіль на підставі ухвали Печерського районного суду було винесено рішення про повернення автомобіля власнику повернуто ОСОБА_1 . При огляді автомобілю було поверхнево встановлено, що в автомобілі відсутній акумулятор та державний номерний знак, двері автівки не зачинені, про що було вказано у розписці про отримання автомобілю. У той же день представник Позивача звернувся с заявою до ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину. Заява зареєстрована в журналі ЄО за №1969, однак, у внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено. При цьому, 03.02.2023 р. на штрафний майданчик за вищевказаною адресою виїжджала слідча оперативна група та складала протокол огляду місця події, який в подальшому, з матеріалів досудової перевірки зник.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду від 07.06.2023 р. зобов`язано відповідальних осіб ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР.

В подальшому під час огляду автомобілю на станції технічного обслуговування були виявлені й інші пошкодження, а саме: пошкодження замку (АКПП) Constract Varto, та сирени сигналізації.

Згідно звіту № 68 про оцінку транспортного засобу Мазда СХ-9 днз « НОМЕР_2 » вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю складає 22285 грн.32 коп.

Отже, позивачу завдано збитків на зазначену суму внаслідок неналежного зберігання його транспортного засобу.

Крім того, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вказаний автомобіль був придбаний у кредит, за який сплачувались відсотки, однак, його пошкодження унеможливлювало його використання, був порушений звичайний спосіб життя Позивача, він не міг пересуватися на власному транспорті, вимушений був звертатись на станцію технічного обслуговування, в зв`язку з чим, був вимушений позичати гроші на його ремонт, що також потягло додаткові витрати.

ОСОБА_1 оцінив спричинену моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

На підставі вищевикладеного просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області на його користь - на відшкодування матеріальної шкоди 22285 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят п`ять) гривень 32 коп.; на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн. на відшкодування судових витрат 24000 грн.; А всього на суму 146285,32 (сто сорок шість тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень 32 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) у відшкодування матеріальних збитків 22285,32 грн, у відшкодування моральної шкоди 4000 грн., судові витрати: 2000 грн. за послуги експерта автотоварознаця, 5000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Головне управління Національної поліції в Запорізькій області 08.02.2024 року подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не вірно адано оцінку доводам відповідача, що призвело до невірного вирішення спору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам матеріального та процесуального законодавства.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві перебувало кримінальне провадження №0000026 від 04.03.2021 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.361 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного м. Києва суду № 757/45524/21-к від 28.08.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , з метою виявлення та вилучення автомобіля, а також комп`ютерної техніки, переносних носіїв інформації, носії електронної інформації (флеш-карти будь-якого формату, USB носії, носії на жорстких магнітних дисках (HDD), носії на твердотільних дисках (SSD), мобільних телефонів, сім-карток стільникового зв`язку, банківських карток, оригінали та копії документів, які підтверджують права отримання послуг до мережі Інтернет, особистих записів, чернеток та документів на яких міститься інформація щодо протиправних дій чи відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення; грошових коштів здобутих злочинним шляхом, знарядь вчинення кримінального правопорушення, інших предметів і документів, які мають значення для встановлення істини та можуть мати значення в даному кримінальному провадженні.

02.09.2021 слідчим ГСУ НПУ на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 по справі № 757/45524/21-к проведено обшук автомобіля «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 по справі № 757/45586/21-к проведено обшук автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під час якого, виявлено та вилучено, автомобіль «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Згідно протоколу обшуку від 02.09.2021 року с. Володимирське за участю захисника ОСОБА_2 , понятих проведено обшук в автомобілі марки Мазда СХ-9», чорного кольору, д.н.з « НОМЕР_5 », який належить ОСОБА_1 і знаходиться на території земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2 . В ході проведення обшуку вилучено: автомобіль марки Мазда СХ-9, дн.з. «ВОХА», чорного кольору, яка буде поміщена на штрафний майданчик у м.Запоріжжі, свідоцтво про реєстрацію ТЗ Мазда СХ-9, серія та номер НОМЕР_6 , дн.з НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , один комплект ключів-поміщені до спецпакету.

Вказаний протокол зауважень не містить, як і не містить приміток слідчого щодо наявності будь-яких ушкоджень чи несправності транспортного засобу, застосування евакуатора тощо.

Постановою слідчого від 02.29.2021 року речі вилучені під час обшуку за адресою: м.Запорізька область, с.Володимирське, садівниче товариство «Криниця-2», а саме автомобіль марки Мазда СХ-9, дн.з. « НОМЕР_1 » універсальний реєстраційний номер «ВОХА`визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000026 від 04.03.2021 та помістити на штраф майданчик, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Космічна, 140.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 13.12.2022 року скаргу адвоката Вовка Артема Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна під час обшуку в рамках кримінального провадження № 0000026 від 04.03.2021 року, задоволено. Зобов`язано слідчого групи, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 04.03.2021 року, повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вилучені 02.09.2021 року під час обшуку автомобіль «MAZDA CX-9» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіль «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 .

Вказаною ухвалою встановлено, що з моменту вилучення майна минуло більше року, що є достатнім часом для проведення необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000026 від 04.03.2021 року, проте, майно, вилучене під час обшуку, досі не повернено, арешт на вилучене майно не накладено.

03.02.2023 року вказаний автомобіль на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2022 року повернуто власнику в особі представника ОСОБА_2 .

При огляді автомобілю захисником ОСОБА_1 адвокатом Бахмут М.С. було поверхнево встановлено, що в автомобілі відсутній акумулятор та державний номерний знак, про що було вказано у розписці про отримання автомобілю.

У цей же день 03.02.2023 на лінію 102 від ОСОБА_2 надійшло повідомлення про те, що 03.02.203 року о 10:56 за адресою: м.Запоріжжя, Комунарський район, вул. Космічна, 140 заявник приїхав на штраф майданчик забирати 2 авто по ухвалі суду мазда сх-9 дн.з ВОХА, заявник виявив що з авто викрали акумулятор та номерний знак, тайота корола АР8860? викрали акумулятор та дитяче автокрісло. На вказане звернення прийнято повідомлення завдання по події.

У той же день представник Позивача звернувся с заявою до ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину.

Заява зареєстрована в журналі ЄО за №1969, однак, у внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено. Згідно пояснень адвоката Бахмута М.С. 03.02.2023 р. на штрафний майданчик за вищевказаною адресою виїжджала слідча оперативна група, протокол огляду місця події в подальшому з матеріалів досудової перевірки зник, а тому вказаний документ ним не долучено.

03.02.2023 року ОСОБА_2 було опитано ст.о/у ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з приводу наведених обставин, а також опитано ОСОБА_4 працівника майданчика для зберігання транспортних засобів молодшого інспектора, який зазначив, що 03.02.2023 року на майданчик прийшов ОСОБА_2 який надав документ, щоб забрати два автомобіля Мазда СХ-9 н.з. НОМЕР_5 , і автомобіль «Тойота Королла» НОМЕР_4 і під час огляду автомобіля ОСОБА_2 виявив у автомобілях відсутні акумулятори, два державних номери і начебто (далі слово нерозбірливо). Може додати, що вся службова інформація була знищена на початку війни у лютому 2022 року, а автомобілі начебто знаходилися з 2021 року.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду від 07.06.2023 р. зобов`язано відповідальних осіб ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР.

В подальшому під час огляду автомобілю на станції технічного обслуговування були виявлені й інші пошкодження, а саме: пошкодження замку (АКПП) Constract Varto, та сирени сигналізації.

09.02.2023 року між оцінювачем ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір №68 про проведення незалежної оцінки колісного транспортного засобу.

Згідно звіту № 68 про оцінку транспортного засобу від 04.03.2023 року Мазда СХ-9 днз « НОМЕР_2 » вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю МАЗДА СХ-9 держномер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження з урахуванням ПДВ на запчастини складає 22285 грн.32 коп.

На підставі викладеного, судом першої інстанції встановлено, що у результаті неналежного зберігання транспортного засобу вилученого у ОСОБА_1 йому спричинено матеріальної шкоди у розмірі 22285,32 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Окрім цього, вірно визначено, що підлягають стягненню і збитки, які документально підтверджені і понесені позивачем на проведення відповідного дослідження у розмірі 2000 грн.

Також, суд першої інстанції, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, дійшов висновку, що доцільним буде стягнути у відшкодування моральної шкоди на користь позивача 4000,00 грн., оскільки саме такий розмір відшкодування з урахуванням всіх обставин справи, буде відповідати, на думку суду, принципам достатності, розумності та справедливості, які необхідно стягнути з держави на користь позивача відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України.

Суд першої інстанції також, на підставі ст.ст.137, 141 ЦПК України, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, стягнув на користь позивача понесені судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді в сумі 5 000,00 грн.

Колегія суддів, вважає, що зазначене рішення є обґрунтованим та погоджується з ним в повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистім немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування

запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зазначено, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Вищенаведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові 02 грудня 2020 року справа № 303/1776/19 (провадження №61- 3440св20) від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-3002св18) та постанові від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61- 11184св18),у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17.

Відповідно до загальних правил, визначених ч.1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб.

Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України, після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів

України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов 'язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 затверджено порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок).

У пункті 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Отже, твердження апеляційної скарги про безпідставне застосування до спірних правовідносин пункту 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку , зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, не спростовують обов`язку органу, який вилучив майно, належно його зберігати та повернути особі, у якої воно було вилучено, що прямо передбачений чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставно зробленого висновку щодо комплектності транспортного засобу який було вилучено, колегією суддів не береться до уваги, оскільки, відповідачем не надано жодного доказу того, що автомобіль позивача 02.09.2021 року прибув та був облікований на штрафному майданчику з відповідним пошкодженнями.

Як вже зазначав суд першої інстанції, посилання відповідача на те, що у протоколі обшуку, який долучено до матеріалів справи не зазначено про наявність чи відсутність ушкоджень автомобіля, оскільки ці обставини не спростовують факт завдання автомобілю позивача ушкоджень внаслідок неналежного зберігання його автомобіля та, як наслідок, завдання шкоди, а лише свідчать про факт проведення обшуку в автомобілі.

Окрім цього, згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктами 2, 3 частини 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною

поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Згідно з частинами 3,4 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилами встановленими частиною 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади сформовані Верховним Судом в постанові від 10.04.2019 року по справі № 464/3789/17. У вказаній постанові Верховним Судом зроблено правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди, зокрема й моральної за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Верховний Суд в постанові від 24.03.2020 року по справі № 818/607/17 зробив правовий висновок, відповідно до якого психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом державної влади чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що в результаті протиправної бездіяльності відповідача щодо належного зберігання належного позивачу автомобіля, останньому було завдано моральної шкоди, що проявилася в його душевних переживаннях та необхідності зміни способу життя через докладання додаткових зусиль по відновленню своїх порушених прав, що надає підстави для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Частина апеляційної скарги щодо незгоди зі стягненням на користь позивача моральної шкоди містить виключно цитування норм чинного законодавства, без доводів щодо його невірного застосування.

Щодо тверджень апеляційної скарги про завищену вартість заявлених витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір № 12 про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2023 укладеним між Адвокатом Бахмут М.С. та ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 5.1. розмір гонорар ару Адвокату, а також умови і порядок його сплати визначаються у додатках до цього Договору. Пунктом 5.2. Договору встановлено, що витрати понесені Адвокатом при виконанні доручень Клієнта, підтверджуються відповідними первинними документами (видатковими документами, актами, чеками, квитанціями, квитками тощо) і підлягають відшкодуванню Клієнтом у визначенні адвокатом строк і порядку. Сторони за договором узгодили, що оплата послуг здійснюється як безготівковий переказ або готівкою, протягом 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішеннями по справі. До позовної заяви також долучені додаток №1 до Договору №12 від 01.02.2023 «Перелік та вартість послуг за договором» від 01.02.2023 та Акт виконаних послуг від 10.07.2023 за Договором №12 від 01.02.2023.

Розрахунок вартості правової допомоги, наданої відповідачу у даній цивільній справі, за змістом якого наведено детальний опис наданих послуг, а саме: надання правової допомоги на суму 22000 грн. .

Суд, враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи обґрунтованость розміру зазначених витрат та позовних вимог, прийшов до висновку про стягнення на користь відповідача 5 000,00 гривень витрат на правничу допомогу, що вже є значно зменшеним.

Апеляційна скарга не містить доводів, які не були викладені у відзиві на позовну заяву та не були спростовані судом першої інстанції під час розгляду справи та викладені в оскаржуваному рішенні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 травня 2024 року.

Головуючий

Судді: