Справа №198/202/21
Провадження № 2/0198/1/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Білинського М. В.

при секретарі Літвіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданого її представником, адвокатом Крохмалем Сергієм Миколайовичем, до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/2 частку автомобіля НОМЕР_1 Honda Accord 2004 тип кузова седан-В та стягнення вартості 1/2 частки автомобіля НОМЕР_1 Honda Accord 2004 тип кузова седан-В та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , поданого його представником, адвокатом Лавринович Оксаною Володимирівною до ОСОБА_1 про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням, стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів з іншого подружжя, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Крохмаль С.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: припинити право приватної власності ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на частку автомобіля НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість частки автомобіля НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В в розмірі 90000 грн.

В обгрунтування пред`явлених вимог представник зазначив наступне. 12 липня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис за № 488. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2021 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. За час спільного проживання у шлюбі позивачем та відповідачем за спільні кошти придбаний автомобіль НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В, який був зареєстрований на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: (1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; (2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; (3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; (4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; (5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За ч.ч. 2-6 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. З іншого боку, згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із положеннями ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

З огляду на те, що автомобіль НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В придбаний позивачем та відповідачем за час шлюбу, він є неподільною річчю, після розірвання шлюбу відповідач залишив спірний автомобіль у власному володінні, позивач змушена звернутись до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 18 червня 2021 року зазначена позовна заява залишена без руху, позивачеві наданий строк для усунення наведених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

Ухвалою суду від 20 липня 2021 року (суддя Маренич С.О.) відкрите провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/2 частку автомобіля, стягнення вартості 1/2 частки автомобіля, розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження.

В вересні 2021 року представник відповідача, адвокат Лавринович О.В. звернулася до суду із зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням, стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів з іншого подружжя.

В обгрунтування пред`явлених вимог представник ОСОБА_2 , адвокат Лавринович О.В. зазначила наступне. 12 липня 2019 року між позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 укладений шлюб, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис за № 488. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2021 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. За час шлюбу подружжям придбаний автомобіль НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В, який був зареєстрований на ОСОБА_2 . Спірний автомобіль було придбано за кошти, запозичені ОСОБА_2 у ОСОБА_3 саме для придбання зазначеного автомобіля, чому є підтвердженням розписка, надана ним ОСОБА_3 09.09.2019 року, згідно якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 кошти в розмірі 214 200,00 грн., що еквівалентно 8 500,00 доларам США для придбання транспортного засобу Honda Accord 2004 під зобов`язання повернути кошти в строк до 09.09.2020 року. ОСОБА_2 борг повернув повністю, в сумі 1500 доларів США до розірвання шлюбу, в сумі 7000 доларів США після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 . При поділі спільної власності мають бути враховані спільні борги подружжя, що виникли в наслідок придбання спільного майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначене законодавче положення кореспондується із ч.4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Спірний автомобіль придбавався ОСОБА_2 для потреб сім`ї, використовувався для потреб сім`ї, кошти були запозичені під час шлюбу в інтересах сім`ї, борг є спільним боргом подружжя, отже має бути врахований при поділі спільного майна, яким є автомобіль Honda Accord 2004. Таким чином позивач за зустрічним позовом просив суд визнати, що зобов`язання щодо повернення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , що виникло з договору позики, укладеного згідно розписки від 09.09.2019 року, в сумі 8500 доларів США є спільним зобов`язанням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з рівними частками по частці кожного; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 94500,00 грн. в порядку зворотної вимоги в якості компенсації за виконання ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів їхніх спільних із ОСОБА_1 зобов`язань за розпискою від 09.09.2019 року, виданою ОСОБА_2 ОСОБА_3 ; зарахувати зустрічні вимоги сторін провадження у справі на суму 90000,00 грн, зменшивши на цю суму розмір компенсації, належної до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

13.09.2021 року адвокатом Крохмалем С.М. в інтересах позивача ОСОБА_1 подана заява про збільшення позовних вимог, в якій адвокат просив суд припинити право власності ОСОБА_1 на частку автомобіля НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В на користь ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість частки автомобіля НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В в розмірі 95175 грн.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням, стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів з іншого подружжя, зменшення розміру компенсації шляхом зарахування зустрічних вимог прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку автомобіля, стягнення вартості частки автомобіля, позовні вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом.

21.10.2021 року представник відповідача за зустрічним позовом, адвокат Крохмаль подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому висловив сумнів в достовірності наданих представником позивача за зустрічним позовом, адвокатом Лавринович О.В. копій документів: розписки від 09.09.2019 року, розписок про повернення коштів ОСОБА_5 . Стверджував, що ОСОБА_1 не давала згоди на укладання договору позики, нічого не знала про укладання цього правочину, що договір позики не створює обов`язки для відповідача за зустрічним позовом, тому просив суд відмовити в задоволені зустрічних позовних вимог. ОСОБА_1 мала у власності свій автомобіль, придбаний до реєстрації шлюбу, який ОСОБА_6 продала, а кошти були витрачені на сімейний побут.

28.10.2021 року ВРП було прийнято рішення про звільнення судді ОСОБА_7 у відставку. В зв`язку з цим, справу було передано до канцелярії для повторного розподілу і розподілена судді Білинському М.В. Ухвалою суду від 05.11.2021 року повторно розпочатий розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

01.02.2022 року представник ОСОБА_1 , адвокат Крохмаль С.М. звернувся до суду із клопотанням про проведення судової технічної експертизи документів, а саме розписок: від 09.09.2019 року про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошових коштів; від 04.11.2019, 11.01.2021. 02.03.2021. 04.04.2021, 03.05.2021. 07.06.2021, 03.07.2021 року (сім) про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів. При проведенні експертизи поставити перед експертом наступні запитання: чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 09.09.2019 року про отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_3 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 09.09.2019 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 04.11.2019 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 04.11.2019 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 11.01.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 11.01.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 02.03.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 02.03.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 04.04.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 04.04.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 03.05.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 03.05.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 07.06.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 07.06.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 03.07.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 03.07.2021 року. В своєму клопотанні адвокат Крохмаль С.М. просив оплату проведення експертизи покласти на сторін в рівних частинах. Однак, в підготовчому засіданні свою позицію змінив та погодився з тим, що у разі задоволення клопотання, експертизу оплатить ОСОБА_1 . Проведення експертизи просив доручити Дніпропетровському НДІСЕ. Своє клопотання мотивував сумнівами ОСОБА_1 в достовірності розписок. Адвокат Лавринович О.В. (представник ОСОБА_2 ) в підготовчому засіданні погодилася з клопотанням частково, вказавши: у її клієнта наявні лише сім розписок (про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 ) і їх сторона не заперечує проти надання їх суду для проведення експертизи; їх сторона погоджується з проведенням експертизи за умови, що її оплатить сторона, яка клопоче про проведення експертизи, зауважень з приводу вибору експертної установи не висловила.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року клопотання адвоката Крохмаля С.М. задоволене частково: призначена судова технічна експертиза документів, на вирішення якої поставлені запитання: чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 04.11.2019 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 04.11.2019 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 11.01.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 11.01.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 02.03.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 02.03.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 04.04.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 04.04.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 03.05.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 03.05.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 07.06.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 07.06.2021 року; чи відповідають давність виконання (створення) підпису та тексту розписки від 03.07.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 даті вказаній у тексті цієї розписки, а саме 03.07.2021 року. Зобов`язано ОСОБА_2 надати суду оригінали розписок від 04.11.2019, 11.01.2021. 02.03.2021. 04.04.2021, 03.05.2021, 07.06.2021, 03.07.2021 року (сім) про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів. Проведення експертизи доручене судовому експерту Дніпропетровського науково-дослідному інституту судових експертиз (49000 Дніпропетровська область м. Дніпро, Січеславська Набережна (Набережна В.І.Леніна), 17, оф. 361). Для дослідження надати експерту матеріали цивільної справи № 198/202/21 та оригінали семи розписок (названих вище). Витрати по проведенню експертизи покласти на позивача (за первісним позовом) ОСОБА_1 . Провадження по справі зупинене до проведення експертизи.

04.08.2022 року, через канцелярію суду, надійшов лист директора Дніпропетровського НДЕКЦ про повернення справи без проведення експертизи, оскільки на рахунок НДЕКЦ не надійшли кошти за проведення експертизи.

Ухвалою суду від 10.08.2022 року поновлене провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.09.2022 року задоволене клопотання адвоката Крохмаля С.М. про виклик для допиту у якості свідків громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 10.05.2023 року задоволене клопотання адвоката позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , адвоката Горобець Ю.В. про призначення автотоварознавчої експертизи на вирішення експерту поставлене питання: яка ринкова вартість транспортного засобу АЕ 3198 КХ Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В на день проведення експертизи. Проведення експертизи доручене судовому експерту ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 ), зобов`язано ОСОБА_2 надати експерту згаданий автомобіль та реєстраційні документи на нього, витрати по проведенню експертизи покласти на ОСОБА_1 . Провадження по справі зупинене до проведення експертизи.

12.06.2023 року представник ОСОБА_2 , адвокат Лавринович О.В. подала клопотання про поновлення провадження по справі, при цьому зазначила про те, що 07.06.2023 року ОСОБА_2 повідомив її про відчуження транспортного засобу АЕ 3198 КХ Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В третій особі за ціною 229825,00 грн. Потреба в продажі транспортного засобу пов`язана із потребою в коштах на лікування новонародженого сина ОСОБА_2 , який був прооперований в лютому 2023 року в НДСЛ «ОХМАТДИТ», на подальшу реабілітацію дитини, до клопотання додала копію договору купівлі продажу автомобіля та копії виписок про хворобу дитини. У зв`язку із тим, що проведення транспортної товарознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 10.05.2023 року, неможливе, просила суд відновити провадження у справі № 198/202/21.

Ухвалою суду від 15.07.2023 року провадження у справі поновлене.

Ухвалою від 20.07.2023 року задоволене клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Горобець Ю.В., по справі призначена автотоварознавча експертиза, на дослідження якої поставлене питання: яка середня ринкова вартість транспортного засобу АЕ 3198 КХ Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В на день проведення експертизи. Проведення експертизи доручене судовому експерту ОСОБА_9 (49050 Дніпропетровська область м. Дніпро, просп. Слобожанський, 29, оф. 121).Витрати по проведенню експертизи покладені на ОСОБА_1 . Провадження по справі зупинене до проведення експертизи.

Ухвалою від 30.08.2023 року провадження у справі поновлене.

06 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 , адвокат Горобець Ю.В. подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій, посилаючись на висновок експерта № 3539 від 20.07.2023 року, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість частки автомобіля АЕ 3198 КХ Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В в розмірі 131830,00 грн.

25 вересня 2023 року представник ОСОБА_2 , адвокат Лавринович О.В. подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій, посилаючись на зміну курсу долару США за час розгляду справи в суді, просила суд про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням, стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів з іншого подружжя в сумі 127990,10 грн, зменшення розміру компенсації шляхом зарахування зустрічних вимог сторін провадження у справі на суму 127990,10 грн.

22.04.2024 року в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_8 , яка показала, що їй нічого не відомо про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 надавав в борг кошти ОСОБА_2 .

21.05.2024 року в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_1 , яка показала, що в липні 2019 року уклала шлюб із відповідачем, в вересні 2019 народила спільну дитину, шлюб розірваний за ініціативи відповідача на початку 2021 року, їй нічого не відомо про отримання в борг коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_3 , із колишнім чоловіком жили дружно, довіряли один одному, ОСОБА_2 зраджував їй з іншою, тому ОСОБА_1 не проживала із відповідачем з початку 2020 року.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Її представник, адвокат Горобець Ю.В. первісний позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 06.09.2023 року підтримала в повному обсязі і просила задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Його представник, адвокат Лавринович О.В. проти первісного позову заперечувала, зустрічний позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.09.2023 р. підтримала в повному обсязі і просила задовольнити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та часткове задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, виходячи з наступного.

Щодо часткового задоволення первісного позову суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми статей 57 - 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 Цивільного Кодексу України.

Як зазначив Верховний Суд в Постанові від 30.01.2019 р. у справі 158/2229/16, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом встановлені наступні обставини справи.

12 липня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис за № 488, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12 липня 2019 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2021 року у справі № 202/6453/20 розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

11.09.2019 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на автомобіль НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В.

Після розірвання шлюбу спірний автомобіль залишився в володінні та користуванні у ОСОБА_2

01.06.2024 року спірний автомобіль проданий ОСОБА_2 . ОСОБА_10 за 229825,00 грн, що підтверджується копією договору купівлі - продажу транспортного засобу від 01.06.2023 року № 1247/2023/3855117.

Відповідно до висновку судового експерта Чернецького М.В. № 3539 від 18.08.2024 р. про оцінку транспортного засобу за ухвалою Юрївського районного суду Дніпропетровської області по справі № 198/202/21 від 20.07.2023 р, середня ринкова вартість транспортного засобу НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В на день проведення експертизи складає 263660,00 грн.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус спільної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Так, з врахуванням зазначених норм законодавства та роз`яснень Верховного Суду, а також обставин справи, оскільки сторони не досягли самостійної згоди щодо поділу майна, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в сумі ціни продажу спірного автомобіля за договором купівлі - продажу транспортного засобу від 01.06.2023 року № 1247/2023/3855117, тобто в сумі 114912 грн. 50 коп.

При визначені суми стягнення суд не бере до уваги висновок судового експерта ОСОБА_9 № 3539 від 18.08.2024 р. про оцінку транспортного засобу, оскільки предметом дослідження судового експерта була середня ринкова вартість абстрактного транспортного засобу Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3 із середньостатистичними технічними показниками, а не ринкова вартість спірного автомобілю безпосередньо через те, що спірний автомобіль не був наданий експерту для проведення досліджень.

Суд вважає поважною причиною продажу спірного автомобіля ОСОБА_2 : нагальна потреба у коштах через хворобу, лікування та реабілітацію новонародженого сина відповідача. В цих діях відповідача суд не вбачає умисного процесуального зловживання з метою унеможливлення експертного визначення ринкової вартості об`єкту спору. Окрім того різниця між ціною продажу автомобіля, зазначеною в договорі, 229825 грн. 00 коп. та середньою ринковою вартістю транспортного засобу, визначеною судовим експертом, - 263660,00 грн. незначна та може бути віднесена до статистичної похибки розрахунків експерта, обумовленої абстрактним характером предмету експертного дослідження. Суд враховує також обставини, за яких відповідачем був проданий автомобіль потреба коштів на лікування дитини, отже суд вважає ціну продажу автомобіля за договором купівлі - продажу транспортного засобу від 01.06.2023 року його реальною ринковою вартістю, оскільки за таких обставин відповідач керувався метою продажу автомобіля за максимально високою ціною.

Щодо часткового задоволення зустрічного позову суд зазначає наступне.

Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі N 6-539цс16 зроблено висновок про те, що "до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

На підставі ст. 372 ЦК України вважається, що при поділі спільної сумісної власності частки співвласників є рівними.

За правилами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Приписами ст. 372 ЦК України встановлено, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном мається на увазі окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч. 4 ст.65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки.

Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї (аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду України у справах № 6-55цс13 від 19.06.2013, № 6-163цс12 від 20.02.2013, № 6-88цс12 від 12.09.2012).

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 09 вересня 2019 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв в боргу у ОСОБА_3 214200 грн. 00 коп, що на день отримання коштів еквівалентно 8500 доларам США, для придбання автомобіля марки Honda, модель Accord, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , рік випуску 2004 рік, об`єм двигуна 2,4 (2354) під зобов`язання повернути ОСОБА_3 отримані кошти в еквіваленті долара США до 09.09.2020 року. На підтвердження укладання договору позики та отримання коштів ОСОБА_2 видав ОСОБА_3 розписку від 09.09.2019 року.

На виконання зобов`язання з повернення коштів позивач за зустрічним позовом до розірвання шлюбу сплатив ОСОБА_3 : 750 доларів США (розписка від 04.11.2019 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 ), 750 доларів США (розписка від 11.01.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 ), та після розірвання шлюбу сплатив: 1500 доларів США (розписка від 02.03.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 ), 1500 доларів США (розписка від 04.04.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 ), 1500 доларів США (розписка від 03.05.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 ), 1500 доларів США (розписка від 07.06.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 ), 1500 доларів США (розписка від 03.07.2021 року про отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 ).

Отже поясненнями сторін та матеріалами справи підтверджене те, що договір позики укладений позивачем за зустрічним позовом під час шлюбу із відповідачем в інтересах сім`ї, оскільки кошти позичалися для придбання автомобілю, який використовувався під час шлюбу на потреби родини, та який ОСОБА_1 вважає спільною власністю подружжя ОСОБА_6 .

Твердження ОСОБА_1 про те, що договір позики від 09.09.2019 року укладений ОСОБА_2 без її відома та не підтверджує використання позичених коштів в інтересах сім`ї, а саме - на придбання спірного автомобіля суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 65 ч.2 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Доказів на підтвердження використання ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих від ОСОБА_3 , в особистих інтересах ОСОБА_1 суду не надала. Крім того, доказів на підтвердження звернення нею до суду з позовом про визнання договору позики від 09.09.2019 року недійсним як такого, що укладений ОСОБА_2 без її згоди, також суду не надала.

Суд приходить до переконання, що боргові зобов`язання за розпискою від 09.09.2019 року є спільними зобов`язаннями подружжя ОСОБА_6 , при поділі майна мають бути враховані також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, а тому договірні зобов`язання подружжя підлягають поділу у рівних частках. Враховуючи те, що борг за договором позики до розірвання шлюбу погашений ОСОБА_2 в сумі 1500 доларів США, тобто зі спільних із відповідачем коштів, а борг за договором позики після розірвання шлюбу погашений ОСОБА_2 в сумі 7000 доларів США, отже позивач за зустрічним позовом має право на відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_1 частки коштів, сплачених ним за договором позики після розірвання шлюбу.

З урахуванням положень ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, суд вважає за необхідне при визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації сплачених останнім грошових коштів на погашення заборгованості за договором позики від 09.09.2019 р, обрати суму в розмірі 127990 грн. 10 коп., як таку яка заявлена позивачем ОСОБА_2 згідно заяви про збільшення позовних вимог від 25.09.2023 року, тобто з урахуванням збільшення курсу долара США за весь час розгляду справи у суді.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів, поданими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також в межах заявлених позивачем вимог.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частки автомобіля НОМЕР_1 Honda Accord 2004, об`єм двигуна 2354 см3, тип кузова седан-В підлягає задоволенню в сумі 114912 грн. 50 коп, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підлягає задоволенню в сумі 127990 грн. 10 коп.

Оскільки задоволення первісного та зустрічного позовів передбачає взаємне стягнення з відповідачів на користь позивачів, керуючись ст. 601 ЦК України, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу ОСОБА_2 про зарахування зустрічних вимог сторін виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як зазначає Верховний Суд в Постанові від 29.12.2021 року у справі № 826/17678/15, зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2022 р. у справі № 761/33621/18, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання. Необхідним і достатнім є наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім.

Умови для зарахування вимог сторін одна до одної наступні:

1) вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

2) однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду);

3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково. При цьому - зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.

Вимоги про стягнення за рішенням суду учасників цього провадження щодо один до одного можуть бути погашені шляхом зустрічного зарахування на підставі положень ст. 601 ЦК України, оскільки є зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим), однорідними (стосуються стягнення грошових коштів, виникли на підставі одного рішення суду), безспірними (спір між сторонами вирішений судом) та такими, строк виконання яких настає одночасно.

У справі, що розглянута судом, позивач за зустрічним позовом зробив заяву про зарахування зустрічних вимог, наслідком подання такої заяви, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково на стадії вирішення спору судом першої інстанції.

Також суд враховує, що зарахування взаємних вимог між сторонами провадження буде відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

Отже суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу ОСОБА_2 про зарахування зустрічних вимог сторін провадження у справі на суму 114912 грн. 50 коп.

З урахуванням залишку суми стягнення з ОСОБА_1 за зустрічним позовом в сумі 127990,10 114912,50 = 13077,60, після зарахування зустрічних вимог в сумі 114912 грн. 50 коп. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 13077 грн. 60 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1149 грн. 12 коп.

Враховуюче часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1149 грн. 12 коп.

Вимоги про відшкодування інших витрат у зв`язку із розглядом справи сторонами не заявлялись, докази на підтвердження здійснення таких витрат сторонами не надавались.

Враховуючи викладене, інші витрати сторін пов`язаних із розглядом цієї справи, судом не розподіляються з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів понесення таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68-71 СК України, 360, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частки автомобіля НОМЕР_1 Honda Accord 2004 тип кузова седан-В задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість частки автомобіля НОМЕР_1 Honda Accord 2004 тип кузова седан-В у розмірі 114912 грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1149 грн. 12 коп, про що видати виконавчий лист.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням, стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів з іншого подружжя задовольнити частково.

Визнати зобов`язання щодо повернення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , що виник з договору позики, укладеного згідно розписки від 09.09.2019 року, в сумі 8500 доларів США спільним зобов`язанням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з рівними частками по частці кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 127990 грн. 10 коп. в порядку зворотної вимоги в якості компенсації за виконання ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів їхніх спільних із ОСОБА_1 зобов`язань за розпискою від 09.09.2019 року.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Зарахувати зустрічні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 114912 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 13077 грн. 60 коп. - компенсації за виконання ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів їхніх спільних із ОСОБА_1 зобов`язань за розпискою від 09.09.2019 року, яка залишилася після зарахування зустрічних вимог, про що видати виконавчий лист.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1149 грн. 12 коп, про що видати виконавчий лист.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04 вересня 2024 року.

Суддя М. В. Білинський