Провадження № 22-ц/802/446/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Киці С. І., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ТзОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалось на ті обставини, що 08 травня 2021 року між кредитодавцем ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 865853220, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 500 грн зі сплатою 237,25 % річних (0,65 % на добу) на строк 70 днів.

20 червня 2021 року між кредитодавцем ТзОВ «Інфінанс» та позичальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № на суму 7 319 грн строком на 30 днів та сплатою відсотків в розмірі 638,75 % річних (1,75 % на добу).

Крім того позивач вказував, що 31 грудня 2022 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Відповідно до умов цього договору та додаткового договору ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТзОВ «Таліон плюс» набуло право вимоги до боржників за простроченими кредитними договорами, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 .

До того, 20 жовтня 2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТзОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТзОВ «Таліон плюс» відступило, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема і до боржника ОСОБА_1 ..

Також 24 листопада 2022 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТзОВ «Інфінанс» уклали договір факторингу № 24/11-22/2, за умовами якого ТзОВ «Інфінанс» відступило, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 позичені грошові кошти не повернув і відсотки за користування кредитом не сплачував, позивач ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просив стягнути з останнього на свою корить заборгованість на загальну суму 106160 грн 11 коп., а саме:

- за кредитним договором № 865853220 року від 08 травня 2021 року в сумі 14 434 грн 21 коп., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 10 100 грн 93 коп., сума заборгованості за відсотками 4 333 грн 28 коп.;

- за кредитним договором № від 20 червня 2021 року в сумі 91 725 грн 90 коп., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 7319 гривень, сума заборгованості за відсотками 84 406 грн 90 коп., та відшкодувати йому понесені судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2023 року позов ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14434 грн 21 коп. - заборгованість за договором фінансового кредиту № від 20 червня 2021 року, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 10100 грн 93 коп.; сума заборгованості за відсотками 4 333 грн 28 коп. та 91 725 грн 90 коп. заборгованість за кредитним договором № 865853220 від 08 травня 2021 року, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7319 грн; сума заборгованості за відсотками 84406 грн 90 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

19 лютого 2024 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважаючи заочне рішення суду першої інстанції незаконним, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження саме фактів укладення між сторонами спору кредитних договорів і отримання позичальником грошових коштів за цими договорами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів», вважаючи апеляційну скаргу безпідставною і необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, вважав доведеними факти неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитними договорами та наявність заборгованості, яку останній не сплатив у визначені цими договорами терміни, що є підставою для стягнення даної кредитної заборгованості на користь позивача.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 08 травня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 865853220. Кредитний договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який надіслано на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить пункт 4.2 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Укладаючи договір, сторони домовились, що товариство надає клієнту кредит у сумі 17 500 грн на 70 днів, за користування коштами клієнт сплачує товариству фіксовану проценту ставку - 237,25 % річних (0,65 % на добу); повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф/пеня складають заборгованість за цим договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом; проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до повного погашення заборгованості.

Графіком розрахунків сторони установили, що сума кредиту становить 17500 грн надається із фіксованою процентною ставкою 237,25% річних за користування кредитними коштами; сума процентів - 5054 грн 14 коп.; до сплати належить 22554 грн 14 коп.

Як вбачається з платіжного доручення від 08 травня 2021 року платником ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», для зарахування на платіжну картку отримувача ОСОБА_1 , згідно договору від цієї ж дати, було здійснено переказ коштів у сумі 17500 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 08 травня 2021 року, станом на 30 червня 2023 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за цим договором не погашена та становить 14434 грн 21 коп. і складається із заборгованості по основному боргу 10100 грн 93 коп. та заборгованості по відсоткам 4333 грн. 28 коп.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів також встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, а 31 грудня 2022 року між цими ж сторонами укладено додаткову угоду № 26 до вказаного договору, відповідно до умов якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТзОВ «Таліон плюс» набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 . У подальшому 20 жовтня 2022 року між позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТзОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТзОВ «Таліон плюс» відступило, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги до боржників, в тому числі і права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Крім того встановлено, що 20 червня 2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № . Зазначений кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про свідчить інформація наявна у договорі.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору, товариство надало позичальнику кредит в межах суми 7319 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Умовами вказаного кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог чинного законодавства. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 638,75% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,75 % (процентів) на добу.

Як слідує з квитанції за сплату № 94445127 від 20 червня 2021 року ТзОВ «Інфінанс» на карту відповідачу були перераховані кошти у сумі 7319 грн, що відповідає сумі позики за кредитним договором від 20 червня 2021 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 .

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 20 червня 2021 року, станом на 30 червня 2023 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за цим договором не погашена та становить 91725 грн 90 коп. і складається із заборгованості за основною сумою боргу 7319 грн та заборгованості за відсотками 84406 грн 90 коп.

З приєднаних до матеріалів справи письмових доказів також встановлено, що 24 листопада 2022 року між ТзОВ «Інфінанс» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 24/11-22/2. Відповідно до умов цього договору ТзОВ «Інфінанс» відступило, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги до боржників, зокрема, в тому числі і права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТзОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів».

Зокрема судом було встановлено факти укладення кредитних договорів від 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 , від 20 червня 2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та відповідачем ОСОБА_1 саме в електронній формі і які підписані відповідачем шляхом використання електронного підпису, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». У вказаних договорах сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки. Дані кредитні договори є дійсними, у судовому порядку не оскаржувались. Розрахунок заборгованості, проведений первісними кредиторами до відступлення прав вимог, відповідачем не спростований ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення кредитних договорів, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Необґрунтованими є твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування позивачем грошових коштів на його картковий рахунок, враховуючи наступне.

Так, згідно договорів про надання фінансового кредиту встановлено, що кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок позичальника в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської картки, вказаної клієнтом, згідно умов договору.

Відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідач, в обґрунтування своїх заперечень та доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, указував на те, що позивачем не доведено факту отримання ним кредитних коштів та факту зарахування їх на поточний рахунок позичальника, однак, наголошуючи на відсутності доказів отримання ним коштів, які за умовами договорів переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку, не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на його рахунок, враховуючи, що ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором та не є банківською установою.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеними ті обставини, що ОСОБА_1 , отримавши грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами, взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорах строки отримані у кредит грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, сума якої становить 106160 грн 11 коп.

Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на повно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав вірну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді