КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8516/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 363/4658/23

22 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради Дяченко Любові Леонідівнина рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шубочкіної Т.В., у цивільній справі за позовом Комунального підприємства "Вишгородтепломережа"Вишгородської міськоїради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з опалення,-

в с т а н о в и в:

29 серпня 2023 року Комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з опалення.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та користується комунальною послугою з централізованого опалення. 12січня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. На підставі розпоряджень голови Вишгородської районної державної адміністрації про початок та завершення опалювального сезону в населених пунктах Вишгородського району та у відповідності до переліку будинків, які були підключені до мережі централізованого теплопостачання у смт. Димер, позивачем протягом опалювального сезону 2015-2016 років, 2016-2017 pоків, 2017-2018 pоків, 2018-2019років, 2019-2020років, 2020-2021років надавалися відповідачу комунальні послуги. Відповідачем було здійснено оплату послуг частково, остання оплата надходила у вересні 2021 року. На час звернення досуду заборговність відповідача за період спожитих послуг з грудня 2015 року по квітень 2021рокускладає 21 630,44грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач Комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за послуги зцентралізованого опалення у сумі 21 630,44грн та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2024 рокупозов Комунального підприємства "Вишгородтепломережа"Вишгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з опаленнязадоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради заборгованість за опалення за період з серпня 2020 року по серпень 2023 року у розмірі 1 035 (одна тисяча тридцять п`ять) гривень 88 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради витрати по сплаті судового збору у розмірі 128 (сто двадцять вісім) гривень 53 копійки.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник позивача Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради Дяченко Любов Леонідівнаподала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2024 року у справі № 363/4658/23 частково, а саме: в частині відмови у стягненні з відповідачки 20 594,56 грн. заборгованості за надані послуги з опалення та в частині відмови у стягненні 2 555,47 грн. судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає що, ухвалючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Також, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи (зокрема, ст. 263 ЦПК України) та неправильно застосував норми матеріального права (незастосування закону (законів), що підлягав (підлягали) застосуванню, зокрема, законів, що стосуються карантинних та військових норм) та висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які посилались сторони у справі в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково визначав період, за який можливо стягнути з відповідача заборгованість на користь апелянта - з серпня 2020 року по вересень 2023 року.

Це сталося, на переконання сторони позивача, тому, що суд першої інстанції не врахував, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Карантин в Україні було безперервно встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року.

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Оскільки 17.03.2020 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ (Закон № 530), який набирав чинності з дня його опублікування 17 березня 2020року, Законом України «Про торгово- промислові палати в Україні» карантин було визнано форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), тому саме з 17 березня 2020 року має застосовуватися правило п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України щодо зупинення строків позовної давності.

Зазначена правова позиція, зокрема, підтверджується правовими висновками, зробленими Верховним Судом у його постанові від 06.12.2023 року, у справі № 212/10834/21 - і ці висновки, у відповідності до п. 4 ст. 263 ЦПК України, повинні були бути враховані судом першої інстанції, оскільки у відповідності до вищевказаного пункту - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, чого судом зроблено не було.

Зупинення строків позовної давності передбачено і пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, в якому зазначено про те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, на введений в України воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який на час написання зазначеної апеляційної скарги продовжено до 14 лютого 2024 року, на набрання чинності Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії воєнного стану 24 лютого 2022 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені обставини, а саме- дату звернення позивача із позовною заявою (серпень 2023 року), вимоги позивача по стягненню заборгованості за надані послуги з відповідача підлягають задоволенню за період з березня 2017 року.

Враховуючи те, що відповідач у справі своїми діями, а саме: здійсненням часткових оплат по своєму особовому рахунку з опалення (згідно з розрахунком заборгованості, що наявний в матеріалах справи), підтвердив та визнав борг перед позивачем, зокрема, у зв`язку з проведеною ним частковою оплатою у лютому 2016 року (у розмірі 505, 00 грн.) - відповідно, відбулося переривання строку позовної давності.

Отже, починаючи з грудня 2015 року по березень 2017 року - строки позовної давності щодо стягнення заборгованості з відповідача перервалися за рахунок проведеної ним часткової оплати боргу у лютому 2016 року.

Починаючи з березня 2017 року такі строки позовної давності переривалися на підставі карантинних та військових норм, про що було детально відзначено вище, відповідно, строк позовної давності апелянтом (позивачем) не пропущено.

До того ж, з матеріалів справи та наданих доказів чітко вбачається, що відповідач не заперечує щодо необґрунтованості розміру наявної заборгованості за спожиті послуги з опалення, оплату здійснював добровільно, тож, визнає борг (в даному випадку практично увесь його розмір, про що відзначає у відзиві на позовну заяву та на підставі чого просив суд першої інстанції розстрочити виконання сплати зазначеного боргу на 12 місяців).

Проте, суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до п. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не врахував вищевказаних обставин, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення, яке, на думку сторони позивача, не базується на фундаментальному принципі права - верховенство права, яке позбавило апелянта можливості на захист (відновлення) його порушених прав та інтересів, що суперечить засадам верховенства права, законності, справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Цигановська Дар'я Олександрівна просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанці - без змін, посилаючись на те, що рішення першої інстанції обґрунтоване та відповідає вимогам законодавства.

Зазначає, що вона під час судового розгляду справи заявила про застосування позовної давності до пред?явлених вимог позивача, що обгрунтовано було враховано судом першої інстанції.

Крім того, звернула увагу суду на те, що вимоги по покладення на неї судових витрат у розмірі 2684,00 гривень є неправильними і незаконними. Це пояснюється тим, що позивач надав як доказ сплати судового збору документ, який не має жодного відношення до даної справи.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради Дяченко Любов Леонідівна підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити.

Відповідач Цигановська Дар'я ОСОБА_2 в судове засідання не з?явилась. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялась у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статтей 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідачки Цигановської Дар'ї Олександрівни.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення сторони позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради відповідно до статуту здійснює господарську діяльність з постачання теплової енергії та надання відповідних комунальних послуг.

Згідно рішення Вишгородської міської ради від 06.08.2021 № 10/1 «Про безолатне прийняття юридичної особи - Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» та майна у комунальну власність Вишгородської міської ради із спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вишгородського району» та п. 1.2. Статуту, позивач є правонаступником усього майна, усіх прав та обов`язків Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа».

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності відповідачці Цигановській Дар'ї Олександрівні з 23 грудня 2015 року.

12 січня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення.

Згідно з п. 1 вказаного договору, позивач зобов`язався своєчасно надавати відповідачці відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язався своєчасно їх оплачувати за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 1 п. 17 договору споживач зобов`язався оплачувати послуги в установлений договором строк.

На підставі розпоряджень голови Вишгородської районної державної адміністрації про початок та завершення опалювального сезону в населених пунктах Вишгородського району та у відповідності до переліку будинків, які були підключені до мережі централізованого теплопостачання у смт. Димер, позивачем протягом опалювального сезону 2015-2016pоків, 2016-2017pоків, 2017-2018pоків, 2018-2019 років, 2019-2020років, 2020-2021років надавалися відповідачу комунальні послуги.

Свої зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення позивач виконує в повному обсязі, при цьому з будь-якими скаргами щодо неналежного надання позивачем послуг, відповідачка не зверталась.

Відповідачкою було здійснено оплату послуг частково, остання оплата надходила у вересні 2021 року.

З метою врегулювання спору з питань погашення заборгованості, яка станом на 01 листопада 2021 року за послуги з центрального опалення складала розмір 32 728,37 грн, позивач надіслав відповідачці претензію №2052/08 від 11 листопада 2021 року, яка залишилась без виконання.

За розрахунком позивачаза відповідачем обліковується борг за послуги з центрального опалення за період з грудня 2015 року по серпень 2023 рокув сумі 21 630,44 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач Цигановська Дар'я Олександрівна просила суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради в частині вимог з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що право позивача порушено, оскільки відповідач не вносила вчасно плату за отриману послугу, однак позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період з грудня 2015 року по липень 2020 ріку, а тому в цій частині вимог у задоволенні позову про стягнення заборгованості за послуги з опалення слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Разом з тим, позивач не пропустив позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами з серпня 2020 року по серпень 2023 року у розмірі 1 035 (одна тисяча тридцять п`ять) гривень 88 копійок, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції на час розгляду справи у суді) плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Подібні за змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 чинної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

За приписами частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном - стаття 322, 360 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що позивач Комунальне підприємство"Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради є виконавцем послуг з централізованого опалення/теплової енергії.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , є споживачем комунальних послуг, які надаються у квартирі, та користується комунальною послугою з централізованого опалення. 12 січня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення.

Обставини надання позивачем послуг з централізованого опалення, а також несвоєчасне внесення оплати за надані послуги не заперечуються відповідачем, про що свідчать доводи відзиву на позовну заяву.

За розрахунком позивача станом на 01 вересня 2023 року за відповідачем обліковується борг за послуги з центрального опалення за період з грудня 2015 року по серпень 2023 рокув сумі 21 630,44 грн.

За вказаний період відповідачем здійснено частково оплату послуг, а саме у лютому 2016 року у розмірі 505,00 грн, у листопаді 2018 року - 243,89 грн, у грудні 2018 року - 1490,38 грн, у січні 2019 року - 2492,74 грн, березень 2019 року - 2965,55 грн, серпень 2019 рок у- 2027,01 грн, жовтень 2019 року - 1697,78 грн, січень 2020 рок у- 1368,65 грн., липень 2020 року - 2073,99 грн., серпень 2020 року - 2266,06 грн, вересень 2020 року - 1965,97 грн, траввень 2021 року - 1387,91 грн, вересень 2021 року - 2197,00 грн.

Під час судового розгляду справи відповідачем не спростовано надані теплопостачальною організацією розрахунки заборгованості з надання послуг з центрального опалення за період з грудня 2015 року по серпень 2023 року.

Відповідно до частини першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок проте, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення та наявність порушеного права Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради.

Разом з тим, відповідач Цигановська Дар'я Олександрівна заявила про застосування позовної давності до пред`явлених вимог Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Колегією суддів апеляційного суду враховується, що позивач звернувся до суду з цим позовом 29 серпня 2023 року, тобто, після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період, що виник до 29 серпня 2020 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом, з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20.

Із цим позовом Комунальнепідприємство "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради звернулося до суду 29 серпня 2023 року, однак,враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.

З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Вирішуючи по суті вимоги Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради, з урахуванням положень статті 13 ЦПК України (в межах заявлених вимог), колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що у відповідача ОСОБА_1 перед позивачемзаперіод з березня 2017 року по серпня 2023 року утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 19 222,96 грн.

В частині простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з грудня 2015 року по лютий 2017 року позивач звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, а тому колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для застосування наслідків його спливу та відмови у позові Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради до ОСОБА_1 в цій частині вимог.

Твердження позивача про те, що, починаючи з грудня 2015 року по березень 2017 року - строки позовної давності щодо стягнення заборгованості з відповідачки перервалися за рахунок проведеної нею часткової оплати боргу у лютому 2016 року є безпідставним, оскільки внесений відповідачкою платіжу лютому 2016 рокуу розмірі 505,00 грн є меншим, ніж визначений позивачем до сплати поточний платіж за лютий 2016 року у розмір 1039,97 грн, а також наявної заборгованості за надані послуг за минулий період у розмірі 2541,58 грн.

Відтак, внесений відповідачкою у лютому 2016 рокуплатіж у розмірі 505,00 грн не був спрямований на погашення заборгованості за минулий період, що не свідчить про переривання перебігу позовної давності стосовно інших платежів за період з грудня 2015 року по лютий 2017 року.

Отже, доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це,відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з опалення, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради задоволено частково (88,87%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 684,00 грн, за подання апеляційної скарги - 4026,00 грн у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає розмір 5 963,18 грн (2385,27 грн + 3577,91 грн) слід покласти на відповідача ОСОБА_3.

Доводи відповідача про те, що позивач надав до суду першої інстанції платіжний документ про сплату судового збору, який не має жодного відношення до даної справи, грунтуються на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що при пред`явленні позову позивачем долучено до матеріалів позовної заяви платіжну інструкцію № 112 від 30 травня 2023 року за призначенням платежу «судовий збір за позовом КП "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради. Вишгородський районний суд Київської області», де на звороті міститься відмітка установи банку про дату виконання доручення та підтвердження сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 256, 262, 267, 319, 322, 360, 509, 526, 599, 612 ЦК України, ст. ст. , 14, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 13, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради Дяченко Любові Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з опалення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України у Київській області 16.09.2009р., РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (, IBAN: НОМЕР_3 в «АТ Приватбанк», місце знаходження: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В) заборгованість за послуги з центрального опалення за період з березня 2017 року по серпень 2023 року у розмірі 19 222,96 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України у Київській області 16.09.2009р., РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (, IBAN: НОМЕР_3 в «АТ Приватбанк», місце знаходження: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В) у відшкодування судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги - 5 963,18 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: