Справа № 489/3953/24
Номер провадження 2-н/489/1090/24
Ухвала

про відмову у видачі судового наказу

30 травня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Кокорєв Вячеслав Валентинович, розглянувши заяву Комунального Житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради "Зоря" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, боржник - ОСОБА_1 ,

встановив

Заявником подано до суду заяву про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 165 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Як вбачається з відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради боржник ОСОБА_1 за вказаною заявником адресою ( АДРЕСА_1 ) не значиться. Вона зареєстрована за наступною адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2024, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/3+1/3 = 2/3) та ОСОБА_3 (1/3), а боржник ОСОБА_1 є власником на праві спільної часткової власності іншого нерухомого майна (кв. АДРЕСА_3 ) у розмірі 1/2 частки.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що необхідно відмовити у видачі судового наказу щодо боржника ОСОБА_1 .

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №522/7683/13-ц від 20.09.2018 зазначено, що суд апеляційної інстанції виправив допущені судом першої інстанції помилки та, скасовуючи ухвалене ним рішення і частково задовольняючи позов, з урахуванням положень статті 319 ЦК України, правильно виходив з того, що в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Оскільки, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належить 2/3 квартири, до якої надавалися комунальні послуги, то і відповідальність він має нести відповідно до своєї частки у спільному майні.

Отже, в порядку наказного провадження проводиться розгляд справ щодо яких презюмується відсутність спору.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог, а саме в розмірі 2128,46 грн.

Частиною першою статті 166 ЦПК України визначено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ч. ч. 1, 9 ст. 165 ЦПК України суд

ухвалив

Відмовити у видачі судового наказу у справі № 489/3953/24 (номер провадження 2-н/489/1090/24) за заявою Комунального Житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради "Зоря" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, боржник - ОСОБА_1

Відмовити у видачі судового наказу у справі №489/3953/24 (номер провадження 2-н/489/1090/24) за заявою Комунального Житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради "Зоря" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, боржник - ОСОБА_2 щодо частини вимог на суму 2128,46 грн.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана ним протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Кокорєв