Справа №:755/6765/23
Провадження № 2/755/739/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту спільного проживання та визнання права власності на частину спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд:

1)встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 01 червня 1999 року до 23 жовтня 2008 року;

2)визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль NISSAN QASHQAI, легковий універсал - В, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

3)стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , компенсацію вартості половини автомобіля NISSAN QASHQAI, легковий універсал - В, номер кузова: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 164558,5 грн.;

4)право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобіль NISSAN QASHQAI, легковий універсал - В, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 - припинити;

5)визнати земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (с/ «Червоний хімік») спільною сумісною власністю;

6)стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , компенсацію вартості половини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (с/ «Червоний хімік») в розмірі 72 000 (сімдесят дві тисячі) гривень;

7)право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (с/ «Червоний хімік») припинити.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.10.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що складено актовий запис № 1514 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 . До цього періоду, приблизно з 1999 року позивач та відповідач проживали спільно, вели спільне господарство, піклувались один про одного. Пізніше у подружжя народились діти: ОСОБА_5 , 2000 р.н., ОСОБА_6 , 2001 р.н., ОСОБА_7 , 2004 р.н. Проте, спільне життя не склалося в силу різниці характерів. Подружжя не проживає разом приблизно з літа 2021 року, тому подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Вказав, що факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджують фототаблиці, додані до позовної заяви та нотаріально посвідчені заяви свідків. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах подружжя набуло у спільну власність земельну ділянку площею 0,0582 га, кадастровий номер: :66:552:0020, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (с/т «Червоний Хімік»), яка на праві власності зареєстрована за відповідачем на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 15.01.2009 та автомобіль NISSAN QASHQAI ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ - В, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за відповідачем. Зазначений автомобіль придбавався спільно у кредит, про що свідчить відмітка на свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а саме: кредит ВАТ КБ «Надра» КРУ. Вказане нерухоме майно було набуто у власність під час спільного із відповідачем проживання сім`єю без реєстрації шлюбу, в інтересах сім`ї. Після припинення сімейних відносин, розірвання шлюбу, транспортний засіб залишився у користуванні відповідача. Однак вважає, що таке спільне майно, яке було набуто під час спільного проживання з відповідачем сім`єю, без реєстрації шлюбу, має бути поділене між сторонами, як спільна сумісна власність. Оскільки таке майно не може бути поділеним між сторонами без втрати його цільового призначення, є доцільною вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі, що дорівнює половині вартості транспортного засобу NISSAN QASHQAI, який зареєстрований на відповідача та перебуває у її користуванні. Також, за відповідачем була зареєстрована земельна ділянка, втім була відчужена, згідно договору дарування від 07.06.2023, відтак зазначене майно не може бути поділене, тому вважає доцільним стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі, що дорівнює половині вартості земельної ділянки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про встановлення юридичного факту спільного проживання та визнання права власності на частину спільного майна, за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання, учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

В підготовчому судовому засіданні 11.07.2023 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, з доказами на його обґрунтування та заява про виклик свідків.

У поданому відзиві, заперечуючи проти позовних, відповідачка посилалася на те, що з позивачем вони ніколи спільно не проживали, спільне господарство не вели, спільного бюджету не було, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю також не виникало. Зазначила, що відносини, які між ними час від часу виникали, сім`єю назвати неможливо. Жити під одним дахом сторони не могли та не хотіли. Неодноразово ОСОБА_1 піднімав на неї руку, бив її, а вона викликала міліцію. В 2001 році позивач в черговий раз під приводом побачити нещодавно народжену дитину влаштував скандал, побив її, зламав ніс, в результаті чого остання перенесла операцію. Діти викликали міліцію та швидку. Позивача тоді покарали - призначили адміністративний арешт строком на 15 діб. Зазначила, що дійсно час від часу ОСОБА_1 з`являвся в її житті, багато чого обіцяв, але створити сім`ю їм не вдавалось, в зв`язку з чим разом не проживали. Сам факт перебування чоловіка та жінки в близьких стосунках не може свідчити про те, що вони проживали з 01.06.1999 однією сім`єю, а придбане нею особисто майно є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, ОСОБА_1 ніколи не працював та не мав заробітку, таким чином спільного бюджету, який притаманний сім`ї, не могло бути. Вказала, що повноцінної сім`ї не було з позивачем, про що говорить і той факт, що батьківство на спільних дітей ОСОБА_1 визнав тільки у 2008 році. Позивач просить визнати за ним право власності на частину земельної ділянки АДРЕСА_2 , але ця ділянка була придбана на особисті кошти відповідачки. Жодного відношення до купівлі цієї земельної ділянки ОСОБА_1 не має. Крім того, земельна ділянка не належить ОСОБА_4 на праві власності. Також позивач просить визнати за ним право власності на частину автомобіля, але на автомобіль накладений арешт ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харків від 11.04.2023 по кримінальному провадженню, про що позивачу відомо. На його автомобіль Hyundai Veracruz також накладений арешт слідчим суддею в тому ж кримінальному провадженні. Крім того, транспортний засіб є неподільною річчю і поділити таку річ без втрати її цільового призначення не можна. Позивач просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.06.1999. Позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону, не мають правового значення для визначення статусу спірного майна, як спільної сумісної власності. Зазначила, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення КпШС України, який не передбачав можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та у такому випадку має місце спір про поділ майна між особами, які не є сім`єю, і який повинен вирішуватись на підставі Закону України «Про власність» (ст.17 Закону). Земельна ділянка була придбана відповідачкою згідно договору купівлі-продажу 26.06.2002. Державний Акт на право власності на земельну ділянку був виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) та зареєстрований 15.10.2004. Спірний автомобіль був придбаний, дійсно, в кредит в 2007 році, але позивач жодним чином не має відношення до цього кредиту. Договір кредиту укладався з ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 був поручителем за кредитом, але це не говорить про існування факту проживання однією сім`єю, оскільки поручителем по банківському кредиту може бути будь-хто. Посилалася на те, що позивач ніколи не працював та не отримував доходів, крім того, батьківство на спільних дітей ОСОБА_1 оформив лише в 2008 році. Діти до 2008 року були на прізвищі матері - ОСОБА_8 і вона як мати-одиначка отримувала від держави допомогу. При цьому, відповідачка вимушена була вийти на роботу, коли дитині (сину ОСОБА_9 , 2004 р.н.) виповнився лише 1 рік. Вказані обставини можуть підтвердити свідки. Також, позивач долучає до матеріалів справи в якості доказів письмові свідчення своїх друзів, але пояснення свідків не можуть підтверджувати обставини участі коштами у придбанні спірного майна, зокрема, розмір цієї участі. Вважає, що свідчення носять узагальнений характер, стосуються в основному констатації факту наявності спільних дітей та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. Фото, які долучені в якості доказів спільного проживання також не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Самі по собі фото з дітьми без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце з 01.06.1999 усталені відносини, які притаманні подружжю. Показання свідків та фотографії з дітьми та спільні фото не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Таким чином, вважає, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу на час придбання спірного майна за спільні кошти. Позивач просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.06.1999, але свої позовні вимоги він обґрунтовує нормами Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004. Вважає, що вимоги позивача про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частину спірного майна - не ґрунтуються на вимогах закону, не мають правового значення для визначення статусу спірного майна, як спільної сумісної власності. Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні підстави, передбачені ст.74 Сімейного кодексу України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці і чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

06.10.2023 до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, відповідь на відзив, з письмовими доказами на його обґрунтування та заява про виклик свідків.

У поданій відповіді на відзив, позивач вказав про те, що позивач та відповідач проживали разом однією сім`єю з 01.06.1999 без реєстрації шлюбу до 24.10.2008. Весь цей час сторони вели спільний побут, спільне господарство, спільно виховували дітей. Фактично сторони виконували обов`язки подружжя. Не відповідають дійсності посилання, що позивач не працював, і не мав доходу. Зазначив, що мав дохід від здачі в оренду нерухомого майна, а відповідачці було вигідно отримувати різні види допомоги, в т. ч. державної, а тому вона просила не оформлювати батьківство. Пояснив, що сторони познайомились 1999 році. Його батьки придбали квартиру у тому ж під`їзді, де жила відповідач. Через деякий час почали мешкати разом, а в 2000 році в них народився перший син. Деякий час жили на орендованих квартирах, а коли придбали ділянку, то переїхали мешкати туди. Догляд за будинком займав увесь вільний час, які останній здійснював власноруч всі роки, не рахуючи великих пошкоджень, коли вже доводилось залучати спеціалістів для виправлення. У вільний час займався вихованням дітей. Навчав їх звичайним побутовим речам, які вони будуть виконувати кожного дня, від забиття цвяха до купівлі у магазині, роз`яснював правила поведінки у соціумі та вихованості, поважне ставлення до жінок та людей похилого віку. Щодо отримання доходів вказав проте, що тимчасово непрацевлаштована людина може отримувати додатковий дохід. Крім пасивного доходу від здачі в оренду житла, під його опікою перебувало усе домашнє господарство: кури, гуси, качки, перепела. Від утримання домашньої птиці сім`я завжди мала домашнє м`ясо, домашні яйця та кошти від їх продажу. Відповідач практично не приймала участі у догляді, адже постійно була зайнята соціальною роботою, важливою, але малооплачуваною. Вказав, шо після придбання земельної ділянки професійно зайнявся розведенням туркменських вовкодавів. Його собаки займали перші місця на всіх виставках і від цього позивач отримував дохід від продажу щенят та послуг по заплідненню. Всі ці домашні турботи, а також виховання дітей не залишало йому жодної вільної хвилини. Зазначив, що у 2007 році, маючи проблеми зі здоров`ям, помер його дідусь. В такий момент, коли всі родичі були у розпачі, колишня дружина ОСОБА_10 , зберігаючи спокій, зайнялась оформленням документів на поховання дідуся, використовуючи особисті знайомства, що свідчить про те, що ОСОБА_8 також приймала активну участь в колі його родичів.

Зазначив, що у сім`ї був новий автомобіль, який ним було придбано у 2006 році в автосалоні, але через рік у його колишньої дружини виникли проблеми зі здоров`ям, вона не могла багато ходити, тому було прийнято рішення придбати ще один автомобіль для неї. Його мати дала гроші на перший внесок і оформлення в розмірі 5000 доларів. Проте вирішили оформити цей автомобіль на його дружину, адже вона мала їм користуватись. Щодо визнання батьківства зазначив, що встановлення факту і визнання своїх дітей відбулося ним до реєстрації офіційного шлюбу, що підтверджує його відповідальне ставлення до дітей та визнання своїх обов`язків офіційними документами. Раніше не міг цього зробити через те, що відповідач була проти цього і не давала можливості встановити цей факт, бо мала за мету отримання незаконних прибутків допомоги та інших благ, як одинока багатодітна мати. Зазначив, що у 2007 році з колишньою дружиною вирішили створити прийомну родин, проте єдиною перешкодою була відсутність офіційного шлюбу, тому 24.10.2008 відбулась його офіційна реєстрація. Вказав, що доходи ОСОБА_8 ніколи не були високими і не дозволяли претендувати на таке оформлення, тому реєстрація відбулась на базі його квартири за місцем його реєстрації. Не відповідає дійсності твердження відповідачки, що земельна ділянка була придбана за її особисті кошти, оскільки в цей час мали спільний побут та були спільні витрати. До того ж, дохід відповідачки був достатньо невеликий. Тому одна, з маленькими дітьми, вона б не змогла здійснити таку угоду. Вказав, що ніколи не вводив в оману відповідачку, і не обіцяв зайвого, а факт спільного проживання з ним відповідачка визнає в позові про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини. Від спільного проживання сторони мають трьох дітей: ОСОБА_5 , 2000 р.н., ОСОБА_6 , 2001 р.н., ОСОБА_7 , 2004 р.н. Вказав, що у сім`ї були спільні витрати, а також проводили разом свята, що підтверджується показами свідків. Вказав, що свідки підтверджують той факт, що позивач і відповідач проживали однією сім`єю може підтвердити сукупність інших письмових доказів, долучених до відповіді на відзив. Вказав, що не відповідають дійсності доводи, що він ніколи не працював та отримував доходів, оскільки тривалий час здавав в оренду житлове приміщення. При цьому, відповідач отримувала незаконно допомогу, як одинока матір. Саме з цією метою, вона не хотіла реєструвати батьківство. Дохід, який вона отримувала, не дозволяв їй утримувати одній трьох дітей. Виключно, за рахунок спільних коштів, складався спільний побут та бюджет сім`ї, навіть до реєстрації шлюбу. Відповідач не мала змоги самостійно сплачувати кредит за автомобіль. Дохід, не дозволяв їй утримувати себе і дітей на достатньому рівні. Транспортний засіб куплений під час спільного проживання, тому є спільною сумісною власністю. Позивач був поручителем за спірним автомобілем, що є підтвердженням довіри між ним та відповідачкою та їх близьких, родинних відносин. Крім того, з 24.10.2008 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно, з цього часу кредит за автотранспортний засіб сплачувався спільними коштами. Відповідно майже вся вартість автомобіля, була виплачена під час перебування в шлюбі, тому зазначені вимоги підлягають задоволенню. Вимоги КпШС поширюються на період до 2004. Транспортний засіб був куплений в 2007 році, тобто під час дії Сімейного Кодексу України, а не Кодексу про шлюб та сім`ю, тому вимоги КЗШС не підлягають застосуванню. Не відповідає дійсності, що земельна ділянка була придбана за особисті кошти відповідачки, оскільки на купівлю земельної ділянки кошти надавала його мати, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2023 прийнято в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про встановлення юридичного факту спільного проживання та визнання права власності на частину спільного майна - заяву про зміну предмету позову від 04.10.2023 (Вх.№49783 від 06.10.2023), учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

10.10.2023 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідача про виклик свідків, аналогічного змісту заяві долученій до відзиву.

30.10.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про виклик свідка.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.11.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту спільного проживання та визнання права власності на частину спільного майна, призначено справу до судового розгляду по суті , постановлено в судове засідання викликати сторони по справі та свідків.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про встановлення юридичного факту спільного проживання та визнання права власності на частину спільного майна залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2024 клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про встановлення юридичного факту спільного проживання та визнання права власності на частину спільного майна залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2024 відмовлено у задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про прийняття заяви про збільшення позовних вимог, що подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про встановлення юридичного факту спільного проживання та визнання права власності на частину спільного майна та залишено без розгляду заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.

Позивач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримав заявлених позов, з підстав, викладених у ньому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Додатково пояснив суду, що жили з відповідачкою однією сім`єю з 01.06.1999. Його батьки купили квартиру у тому ж під`їзді, де жила відповідачка. У подальшому, познайомились з відповідачкою, почали жити у неї по АДРЕСА_3 . У 2000 році народилась дитина, потім знімали квартиру. АДРЕСА_4 , облаштували її. Влітку 2002 року переїхали туди та вже там народилась друга дитина і жили там до кінця літа 2021 року. Весною відповідач надіслала повідомлення, у якому написала, що вони разом жити не можуть та запропонувала розлучитися, він подумав і погодився. Сказав, що потрібно владнати матеріальні питання та щодо дітей. Відповідачка зволікала з цими питаннями, а потім взагалі відмовилася. Потім він переїхав і деякий час намагались спілкуватись щодо майна, відповідач запропонувала почати все спочатку, але його це не влаштувало. Коли почалася війна, відповідач звернулася до нього з прохання допомогти вивезти дітей закордон, на що погодився та вивіз дітей на своєму авто. Потім проживали приблизно чотири місяці разом на ОСОБА_13 , але між ними нічого не було. Відповідач їздила до дітей, білетів не було, тому давав їй кошти і вона виїжджала за кордон. Там вона купувала авто, поверталася сюди, він його ремонтував та продавав і за ці кошти жили та дітям за кордон давали. Земельна ділянка була придбана за кошти його матері. Коли батько помер, то його мати не змогла жити в трикімнатній квартирі, тому продала її. Купила собі однокімнатну, а решту коштів віддала їм. Спільних заощаджень з відповідачем на купівлю земельної ділянки було 200 доларів, мати дала 3500 доларів. Земельна ділянка була придбана за 3500 доларів. Там вже був маленький будинок, але не було ні води, ні газу. Була пожежа від каміну, тому наступного року взяли кредит і добудовували будинок. Позичали кошти у банку ОСОБА_14 , але хто був позичальником не пам`ятає, можливо відповідачка, оскільки домовлялися, що все буде оформлятися на одного, щоб простіше було узаконити. Проте, будинок наразі не оформлений, оскільки сказали, що не можна. Вказав, що не перебував у шлюбі, а відповідач була та мала двох дітей від попереднього шлюбу. Коли познайомились, то була розлучена. Шлюб зареєстрували у 2008 році. Відповідач тривалий час працювала у соціальній службі, хотіла створити будинок сімейного типу, але їй не надавали дозволу, оскільки не була у шлюбі, тому вирішили одружитись. Але якби не було такої необхідності, то можливо б і не одружились, оскільки не вважали необхідним, бо і так мали сім`ю. У 2005 році створили організацію багатодітних сімей, допомагали їм. Люди приходили до них додому по допомогу. В 2006 році придбав авто в салоні, а в 2007 році постало питання, що потрібне ще одне авто. У той час його мати працювала в Туреччині і дала 5000 доларів, взяли кредит та робили перший внесок на неї, він був поручителем. Зазначив, що не розділяли зароблені кошти, а все було спільним, все заробляли та витрачали спільно, разом займалися вихованням дітей.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти заявлених позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи відзиву. Додатково пояснила суду, що доказів проживання з 1999 року немає. Надані до суду фото не свідчать про проживання однією сім`єю. Вказала, що сторони жили в одному під`їзді на різних поверхах, були знайомі, мають спільних дітей, але у них не було нічого спільного: ні господарства, ні бюджету, проте мали періодичні зустрічі, виникали якісь почуття, але створення сім`ї не виходило. Вже після визнання позивачем батьківства, вирішили зареєструвати шлюб. З 1999 по 2008 стосунки були не дуже, були навіть виклики поліції. У спірний період відповідач соціальними проектами не займалась. З 01.09.2001 по 2005 рік перебувала на обліку як матір-одиначка. Не працювала, то мала статус матері-одиначки. У 2005 році працювала в Центрі соціальних служб. У 2006 році працювала у Дніпровській соціальній службі молоді та сім`ї. Земельна ділянка була придбана, проте гроші в борг дала ОСОБА_15 , про що складена розписка на 1400 доларів, а потім ще 1200 доларів. У 2003 році є друга розписка про повернення коштів. На землі була недобудова і після шлюбу з позивачем своїми силами добудували його. У будинку до 2008 року жити було неможливо, оскільки не були підведені комунікації. Тільки можливо було на вихідні приїхати, але не ночувати. З 1999 року по 2008 рік відповідач жила у себе в квартирі по АДРЕСА_3 , там де познайомилась з позивачем. Також жила на орендованій квартирі на ОСОБА_16 з 2001 року, оскільки свою здавала в оренду. Автомобіль було придбано у кредит у 2007 році, проте позивач не має відношення до нього, він тоді був поручителем, що не свідчить про їх спільне проживання однією сім`єю. Кредит був погашений.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що знає позивача з 1983 року, оскільки мають дружні відносини. Відповідача знає з 1998-1999 року, коли вони з позивачем почали зустрічатися. Разом дуже дружили зі школи, потім почали дружити сім`ями. ОСОБА_17 жив по вул. Юності, ОСОБА_8 була його сусідкою, так вони і познайомилися і протягом року почали вже жити разом, позивач прийняв відповідачку з її двома доньками. Переїхали жити вони до нього ( ОСОБА_17 ), а квартиру свою ОСОБА_18 почала здавати в оренду, у той час він був у них в гостях 2-3 рази. Потім вони жили на орендованій квартирі і шукали собі землю. Знайшли ділянку на ОСОБА_13 , придбали її за сімейні кошти і переїхали туди, будинок був як халупка, і взимку вони чуть не погоріли, топили грубку і дим пішов у хату, то діти ( ОСОБА_19 і ОСОБА_20 - діти ОСОБА_10 та їх спільні два сини) чуть не повчаділи. Він, свідок, тоді при їздив до них на Сади , допомагав речі з будинку виносити. Десь у 2003 році вони почали будувати новий будинок. Свідок часто з родиною приїздив до них у гості на Сади , разів 5 не менше за літо, і взимку приїздив, з дітьми гуляв. Дружили вони сім`ями, по сімейному разом проводили час, були і сварки, але у всіх так буває. У них була сім`я і діти народжувались в сім`ї. Вони завжди разом, господарство завели - куропаток, гусей, спільно робили ремонт, будинок. ОСОБА_22 має технічну освіту, тому все життя працював на себе. Вони разом хотіли придбати саме це авто NISSAN QASHQAI. Придбали його у кредит, його мама дала на перший внесок декілька тисяч доларів, а кредит оформили на ОСОБА_10 . Авто було застраховане по ОСОБА_23 , бо на це позичали у нього (свідка) кошти. ОСОБА_18 обіймалася питаннями багатодітних сімей, оскільки сама була з багатодітної сім`ї, вони вже мали 5 дітей і вона була членкинею громадської організації. Допомагав їй з текстом статуту і вона стала головою (2005-2006). ОСОБА_22 допомагав по господарству, опікувався своїми дітьми, переймався іншими, перевозив і розвозив гуманітарну допомогу. Одружилися вони після народження дітей, коли питав їх про це, то говорили, що їм і так нормально.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні показав, що позивача знає з кінця 90-х років - початку 2000 років. Відповідача знає з цього ж часу, дружили сім`ями. Позивач та відповідач бували у них гостях, а вони у них. Сім`я їх подобалась, брав з них приклад у відносинах з дітьми. В гостях у них був декілька разів на ОСОБА_13 . Зі своїми дітьми їздив до них у 2000-х роках, коли діти були шкільного віку, а вперше до них на Сади приїзди ще коли діти були дошкільного віку. Вони бували у його сім`ї в гостях. На Садах був, коли вже був двоповерховий будинок, котельня, гараж. Дітей спільних у них було троє. Були у них і прийомні діти, але чи були вони постійно чи ні, йому не відомо. ОСОБА_18 пропонувала йому з дружиною усиновити дитину. На авто, NISSAN QASHQAI, коли воно лише з`явилось, то ОСОБА_22 приїздив до нього (свідка) на ньому. За які кошти було куплено авто йому не відомо. Спочатку познайомився з ОСОБА_22 , бо мали спільні інтереси, а потім хтось до когось приїхав у гості, так і познайомились з ОСОБА_10 . Де вони жили до Русанівських садів свідок не знає, та як вони придбавали земельну ділянку та будували будинок, також свідку нічого не відомо. Вони здебільшого спілкувалися про дітей, про собак, ОСОБА_18 працювала у соціальній службі і коли дітей відбирали від батьків, то ОСОБА_18 їх забирала до себе і знаходила їм родини. Коли вперше до них приїздив, то їх діти були дошкільного віку. На його погляд у них була ідеальна сім`я, вони не сперечались, не сварились.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснив, що на початку липня 2005 візуально познайомився з ОСОБА_17 , як сусідом по дачі на Русанівських садах, а особисто з ним та ОСОБА_8 познайомився в серпні 2005 року. У нього на дачі жили собаки та він щодня приїздив їх годувати, та відповідно бачив як ОСОБА_17 так і ОСОБА_8 . В серпні 2006 року ОСОБА_17 почав будівництво, утеплював будинок, проводив оздоблювальні роботи. У 2006 році ОСОБА_22 завів собаку і вони їх разом вигулювали. Бачив на дачі ОСОБА_22 постійно, він дітей в садок, а потім і до школи возив, вони постійно жили на Садах , а коли він приїздив та заходив до них, спілкувались. 05.03.2023 відповідач заявила на зборах, що він (свідок) має борг за світло. За його заявою було відкрито два кримінальні провадження, оскільки вона привласнила кошти за електричну енергію, а інша справа за напад на нього. Після цього стосунки з ОСОБА_8 погіршилися.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив, що сторонами є його батьки. Пам`ятає себе з 8 років, тоді жили на ОСОБА_13 з мамою і татом. Також з ними жила ОСОБА_28 , ще ОСОБА_29 і ОСОБА_30 . Був вже великий будинок, маленького не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_31 у судовому засіданні показав, що відповідач є його сестрою, а позивача знає з 2008 року. Зазначив, що жили все життя з сестрою до 2008 року. Позивач приїздив до них у гості, а в 2008 році вони зареєстрували шлюб і переїхали на Русанівські Сади . В 2002 році сестра придбала будинок на Русанівських садах, а в 2007 році взяла кредит на авто. Він, позивач, до придбання такого майна відношення не мав. До 2008 року знав ОСОБА_17 , він приїздив у гості до дітей на свята. Вказав, що на Юності жив з народження і до 2002 року, потім переїхав до дівчини, але точного року не пам`ятає. Було тоді йому 15-16 років приблизно. Жили на Юності : свідок, ОСОБА_18 , 2 сестри та 2 доньки ОСОБА_18 та ОСОБА_34 . У подальшому пояснив суду, що народився та жив на Юності з ОСОБА_10 , двома сестрами та дітьми ОСОБА_10 . Коли йому було 12-13 років, після 8 класу, вчився в училищі і тоді переїхали на ОСОБА_16 . Там жили складом сім`ї і вже там у ОСОБА_18 народився старший син. Дві сестри ОСОБА_18 з ними не переїхали, залишились на Юності . Так жили 3-4 роки. Потім переїхали на Алішера Навої : він, ОСОБА_18 , 2 доньки та ОСОБА_34 . ОСОБА_17 не проживав ні на Юності , ні на Алішера Навої . У ОСОБА_22 та ОСОБА_18 спочатку були нормальні стосунки, але коли частіше він почав приїздити, то вони сварилися на ґрунті грошей, вона закривалась в кімнаті, щоб не попали під роздачу інші, бив тоді її. Коли ОСОБА_36 було 3-4 місяці вона його тримала на руках, це було на ОСОБА_16 , він їй ніс розбив. Тоді викликали поліцію, дали йому 15 суток. Після Алішера Навої переїхали на Русанівські Сади - 2002-2003 роки: він, ОСОБА_18 , 2 доньки, ОСОБА_34 . На Садах у ОСОБА_18 народилось ще 2 синів. Тоді всі жили разом. Бувало , що він (свідок) рік-два не жив з ними, а потім повертався. В цей час жив у своєї дівчини. ОСОБА_18 і ОСОБА_22 разом нічого не купували. Вона працювала, а він ні. Після придбання будинку на Садах , ОСОБА_22 там не жив. Вказав, що з відповідачкою не живе приблизно 6 років. Коли йому (свідку) було 18 років ОСОБА_22 на Садах залишався ночувати. Дітей виховувала ОСОБА_18 , а коли вона працювала, що було постійно, за дітьми догляди інші - він і донька ОСОБА_18 - ОСОБА_19 . Всіх утримувала ОСОБА_18 , вона працювала і друзі її допомагали. ОСОБА_34 допомагав грошима, продукти, подарунки на свята. На Сади позивач приїздив рази в тиждень. Зазначив, що йому нічого не відомо про те, що ОСОБА_18 квартиру на Юності здавала. Там залишились проживати сестри ОСОБА_18 . ОСОБА_18 казала, що ОСОБА_17 не працював. Жили вони раз на Лісовому. ОСОБА_38 була його дівчиною, однак йому не відомо про те, що вона позичала гроші ОСОБА_18 на будівництво дому. До ОСОБА_39 переїхав на Лісовий з Алішера Навої , там з нею прожив 7-8 років, звідти переїхав на Сади . На Алішера Навої прожили усі пару років. Спочатку переїхав він до ОСОБА_39 , потім через півроку ОСОБА_18 переїхала на Сади . На Сади переїхав проживати в 2009-2010 році, після розставання з ОСОБА_41 . До ОСОБА_39 з іншими дівчатами не жив. Коли ОСОБА_18 з дітьми переїхала на Сади - це був одноповерховий дерев`яний будинок. Потім ОСОБА_18 почала цей будинок розбудовувати, але тоді ще 2 дітей не було. Як будувався будинок і хто його будував, хто допомагав йому невідомо. Коли жив з ОСОБА_41 , то приїздив, але не ночував і не жив на Садах . Про пожежу в будинку нічого не знає. Коли переїхала на Сади , то ОСОБА_18 продавала щось пов`язане з машинами, але точно йому не відомо. Коли проживав з ОСОБА_41 , то приїздив 1-2 рази на місяць на свята, інколи, щоб допомогти. Вихованням дітей займався до Садів, а хто займався на Садах не знає, можливо ОСОБА_19 , а може ОСОБА_42 приїздила. Зі слів ОСОБА_19 , позивач приїздив на Сади в гості 1-2 рази на тиждень. Проте, ніколи він там з позивачем не зустрічався. Старший син ОСОБА_18 нічого не розповідав про позивача.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_43 повідомила, що ОСОБА_17 був колись її сусідом та жив на 5 поверсі, а вона на 1 поверсі. Він жив з матір`ю. ОСОБА_8 є її сусідкою, вона переселилась десь в 80-х роках. Про те, що він батько її дитини дізналася випадково в 2002 році коли приїздила поліція, швидка, був спільний скандал. Запитала у сусідів, що трапилось, а вони відповіли, що він, ОСОБА_17 , забрав дитину на 5 поверх. Дитина ОСОБА_10 була неспокійною і постійно плакала, та її мати пропонувала погуляти з нею, щоб ОСОБА_18 відпочила. Дуже тоді здивувалися, що бабуся - мати ОСОБА_22 живе на 5 поверсі і не допомагає. Жодного разу не бачила ОСОБА_22 з ОСОБА_10 і з дитиною. ЇЇ (свідка) батько хворів, то з ним на стільці сиділи на вулиці, та бачили, хто куди йде. ОСОБА_22 приходив, але йшов одразу на 5 поверх. У квартиру де жила ОСОБА_10 заселилися спочатку її мати, ОСОБА_10 і 2 сестри, потім у 1986 році народився ОСОБА_44 . Стосунки з ОСОБА_10 як сусідкою - ніякі. Хто допомагав ОСОБА_10 з дітьми не знає. Зі слів сусідок знає, що ОСОБА_18 працювала, на дітей заробляла. Жили вони на Юності до 2003 року, деякий час в квартирі ніхто не жив, а потім квартира почала здаватися. Про інших дітей ОСОБА_10 їй нічого не відомо, як і про будинок на Садах . Бачила, що ОСОБА_18 їздила на авто, проте ні кольору, ні марки не знає, бо не звертала на це увагу, вона приїздила, квитанції забирала, за порядком дивилася. ОСОБА_18 про життя з нею не говорила, у них в квартирі не була. Бачила першого чоловіка ОСОБА_10 , а позивача не бачила.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показала, що знає ОСОБА_8 з 2000 років, мають дружні відносини. ОСОБА_17 бачила тільки на фото. У 2002 році до неї звернулась ОСОБА_8 , оскільки вона працювала в Укрсоцбанку з проханням позичити кошти на поліпшення умов проживання, оскільки вона жила на Юності великою родиною: сестри, брат, 2 доньки, син. В квітні 2002 року вона, свідок, вийшла з декрету, мала гарну зарплату. 2600 доларів позичила ОСОБА_8 (у травні та червні двома платежами) для купівлі будинку та землі на Садах , на 1 рік та через 1 рік вона повернула ці кошти. Була розписка, є копія її. ОСОБА_18 працювала в соцзахисті Дніпровського району, була одинокою матір`ю. ОСОБА_10 розповідала, що у неї була якась людина, але вона не хотіла з ним мати нічого, бо він не працював, він на неї руку підіймав, були синці. Коли познайомилась з ОСОБА_10 у неї було 2 доньки і син, 2000 р.н., потім народилось ще 2 синів. Вона, свідок, домагає та допомагала їй з грошима. На Юності жили: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_28 , діти, брат. Бувала у них 1-2 рази на місяць. На Садах була 1 раз в 2002-2003 роках, після купівлі будинку. Будинок був з цегли, а зверху дерев`яний. Один раз була у старому будинку, потім вже у новому, коли у ОСОБА_10 вже було 3 діток хлопчиків. У самому будинку не була. Знає, що квартира на Юності не постійно здається. По телефону з ОСОБА_10 постійно спілкувалися, а бачилися раз в квартал. Про все знає зі слів ОСОБА_10 по телефону, що все робила вона сама, працювала, будівельні матеріали закупляла. З 2000 року по квітень 2002 року бувала в гостях у ОСОБА_10 на Юності 1 раз в 3-4 місяці. Бачила в квартирі дітей, 1 раз бачила сестру ОСОБА_45 .

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 24.10.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 1514, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_17 , дружини - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.05.2023 серія НОМЕР_4 (а.с. 20).

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є багатодітними батьками, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_5 від 03.05.2012 (а.с. 21).

ОСОБА_4 було видано посвідчення багатодітної матері № 270 від 25.01.2004 (а.с. 92).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 13.09.2000 № 5580, ОСОБА_4 перебувала на обліку в Дніпровському відділі соціального захисту населення та одержувала допомогу як малозабезпечена сім`я (а.с.91).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 10.12.2003 № 8932, ОСОБА_4 перебувала на обліку в Дніпровському управлінні праці та соціального захисту населення та одержувала допомогу як одинока мати на дитину ОСОБА_46 , 2001 р.н. (а.с.91).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Деснянської районної державної адміністрації м. Києва від 21.09.2023 № 25, ОСОБА_1 перебував на обліку в Деснянському соціального захисту населення і одержував грошове забезпечення прийомного батька з 19.03.2009 по 26.05.2010 (а.с.191).

Згідно довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 24.06.2023, діти: ОСОБА_5 , 2000 р.н., ОСОБА_6 , 2001 р.н., ОСОБА_7 , 2004 р.н. спостерігались в ЦРП Дніпровського району м. Києва від народження. Батько дітей не цікавився здоров`ям дітей та жодного разу не відвідував поліклініку з дітьми (а.с. 93).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 8 від 28.06.2023, 13.07.2013 були внесені відомості до актового запису ОСОБА_6 про визнання батьківства: прізвище ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_17 та внесено відомості про батька - ОСОБА_1 (а.с. 94).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 6 від 28.06.2023, 03.08.2008 були внесені відомості до актового запису ОСОБА_7 про визнання батьківства: прізвище ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_17 та внесено відомості про батька - ОСОБА_1 (а.с. 95).

Згідно довідки Служби у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації № 16 від 03.09.2008, ОСОБА_4 з 08.01.2008 працювала на посаді головного спеціаліста відділу організаційно-методичної, аналітичної, кадрової роботи (а.с.96).

Як убачається із наданих до суду грамот та подяк Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було висловлено подяки за відповідальне батьківство та зразкове виховання дітей (а.с. 129-133).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_47 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 . Похованням ОСОБА_48 займалася позивач ОСОБА_4 , що підтверджується додатком № 1 до Договору-замовлення № 8.6637.3 на організацію та проведення поховання від 17.02.2007 (а.с. 147, 148).

Згідно наданих до суду документів щодо створення прийомної сім`ї на базі родини ОСОБА_49 та влаштування до неї прийомних дітей, складених Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали спільний побут, проживали однією сім`єю, бажали стати прийомними батьками, виховувати дітей (а.с.163-189).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_4 з 1999 по третій квартал 2005 року не отримувала доходів. З четвертого кварталу 2005 року по 2008 рік остання отримувала доходи (а.с. 97-98).

Відповідно до звіту ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ «ЕПОС» про експертну грошову оцінку земельної ділянки АДРЕСА_5 , площею 0,0582 га від 12.05.2023: ринкова вартість земельної ділянки становить 658235,00 грн., що за курсом Нацбанку України станом на дату оцінки складає 18000 дол. США (24-44).

Відповідно до звіту ТОВ «КАБІНЕТ ОЦІНКИ «ГРІНВЕЙ» про оцінку автомобіля NISSAN QASHQAI ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ - В, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 від 16.05.2023: ринкова вартість автомобіля становить 329117,00 грн. (45-44).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 07.06.2023, укладеного між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_6 (обдаровуваний), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2892, відчужувана земельна ділянка належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Андрушко Н.П.. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.06.2002, зареєстрованого в реєстрі за № 3565 (а.с. 89).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу NISSAN QASHQAI ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ - В, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску - 2007, 02.04.2010 був зареєстрований за ОСОБА_4 (а.с.190).

Спірні правовідносини між сторонами урегульовані нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України, Сімейним кодексом України та Цивільним процесуальним кодексом України.

Щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 01.06.1999 до 23.10.2008, то суд зазначає наступнею

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 № 554/8023/15-ц).

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частини першої статті 315 ЦПК України).

Так, у межах судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 01.06.1999 до 23.10.2008 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Про наявність між подружжям тісних зв`язків, що притаманні подружжю свідчить факт народження у сторін дітей, у той період, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованому шлюбі. Крім того, їх спільне проживання у спірний період підтверджується світлинами, що наявні у матеріалах справи. Ба більше, позивач та відповідач є багатодітними батьками, а також були прийомною родиною, що підтверджується наявними у матеріалах справи посвідченнями, а також подяками та грамотами, що незважаючи на те, що видача таких документів мала місце після реєстрації між ними шлюбу, однак переконливо свідчить про те, що у останніх були тісті та сталі зв`язки як у чоловіка та дружини, однак без зареєстрованого шлюбу.

Такі обставини також підтвердили допитані у ході судового розгляду свідки, які вказували про те, що між позивачем та відповідачем склалися відносини, що притаманні подружжя, проте сторони не бажали офіційної реєстрації шлюбу в силу обставин, що склались у їх родині. Так, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_27 , ОСОБА_24 , ОСОБА_5 засвідчили про те, що відносини позивача та відповідача носили характер сім`ї, останні мали взаємні права та обов`язки, піклувались один про одного, а їх відносили справляли враження подружжя.

До наданих показань свідком ОСОБА_50 , який є братом відповідачки, суд ставиться критично та не бере їх до уваги, оскільки останній надавав не точні показання, не міг сформулювати думку, здебільшого пояснення свідка суперечили поданому відповідачем відзиву на позовну заяву, та не узгоджувались з поясненнями учасників справи та інших свідків, що указує на їх недостовірність.

Свідки ОСОБА_43 та ОСОБА_15 у частині наявності фактичних шлюбних відносин без реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем навели до суду загальноаспектні враження про їх стосунки, проте не мали достатньої обізнаності у житті позивача та відповідача. Останні свідчили про відомі їм факти зі слів однієї зі сторін даного спору - відповідача, та мали абстрактні враження про стосунки між позивачем та відповідачем.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

З огляду на викладене, беручи встановлені обставини у цій частині позовних вимог, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є обґрунтованими, проте підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до статті 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), що втратив чинність з 01.01.2004, права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

У статті 44 КпШС України вказано, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Отже, норми КпШС України, що діяв, коли позивач та відповідач почали разом проживати у встановлений судами період, не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, відтак суд позбавлений можливості встановити факт спільного проживання позивача та відповідача, у той період як просить позивач, з 01.06.1999, оскільки чинні на той час норми права не передбачали можливості встановлення такого факту.

Отже, факт саме проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року, з дня набрання чинності Сімейним кодексом України.

Відтак, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням наданих свідками показань, дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 01 січня 2004 року по 23 жовтня 2008 року, оскільки інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений ЦК України 2004 року. КпШС України, який діяв до 2004 року, таких положень не передбачав. Тому такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За правилами частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно з частиною другою статті 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи вимоги про поділ такого майна, суд виходив з наступного.

Так, судом було встановлено, що за час спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ними набуто у власність майно, що складається з автомобіля NISSAN QASHQAI, легковий універсал - В, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (с/ «Червоний хімік»), яке є предметом позовних вимог у даній справі.

Під час судового розгляду судом було установлено, що земельна ділянка набута ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2002, посвідченого Андрушко Н.П. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 3565.

Оскільки спірне майно придбане до набрання СК України чинності, то застосуванню до спірних правовідносин підлягають відповідні положення КпШС України, чинного на день придбання майна.

Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, відповідно до статті 24 КпШС України, є власністю кожного з них (роздільне майно).

Відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власності за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Якщо один із подружжя вклав у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (стаття 28 КпШС України).

Отже, законом було закріплено презумпцію спільності права власності лише подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17.

Згідно положень ст. 16 Закону України «Про власність» (чинного на час спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

В зазначений період сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та у цій частині суд дійшов висновку про відмову у встановленні факту спільного проживання позивача та відповідача без реєстрації шлюбу, оскільки чинний на час спірних правовідносин Кодекс про шлюб та сім`ю України не визначав правового інститут фактичних шлюбних відносин, про що наведено відповідні висновки вище. Таким чином, суд позбавлений можливості здійснити поділ земельної ділянки, яка була набута у 2002 році, за відсутності відповідної правової норми на той час, яка б передбачала установлення факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, що породжувало б застосування правових наслідків для такого майна у разі встановлення такого факту.

При цьому, за вимог ст. 17 Закону України «Про власність» (чинного на час спірних правовідносин), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 № 6-135цс13, від 23.09.2015 у справі № 6-1026цс15 та у Постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 163/754/17, провадження № 61-14555св18.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже на підтвердження своїх вимог про визнання земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (с/ «Червоний хімік») спільною сумісною власністю, позивач мав надати докази, з яких можливо б було встановити факт внесення ним певних коштів на її придбання. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка набута позивачем та відповідачем внаслідок їх спільної праці, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

У той же час, транспортний засіб NISSAN QASHQAI, легковий універсал - В, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був набутий у 2007 році ОСОБА_4 , слід визнати спільною сумісною власністю подружжя, оскільки судом встановлений факт спільного проживання сторін у цей період часу, без реєстрації шлюбу, та відповідно останній підлягає поділу на підставі статтей 69-72 СК України та статті 372 ЦК України, шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , компенсації вартості частини автомобіля NISSAN QASHQAI ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ - В, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 164 558,50 грн, оскільки таке майно є неподільною річчю та не можливо здійснити його поділ без втрати його цільового призначення.

В частині доводів відповідачки ОСОБА_4 про те, що спірний транспортний засіб є її особистою приватною власністю, оскільки придбаний за кредитні кошті, судом ураховано те, що останньою не надано жодних доказів придбання такого авто за власні кошти, а купівля автомобіля NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кредитні кошти, у розумінні частини другої статті 60 СК України, не робить його автоматично особистою власністю ОСОБА_4 , і ця обставина не є перешкодою в його поділі, як спільного сумісного майна.

Вирішуючи вимоги позивача про припинення права спільної сумісної власності на автомобіль NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд виходить того, що останні є неефективним способом захисту, в розумінні положень ст. 16 ЦК України.

Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, про доцільність розподілу якого суд дійшов висновку у редакції цього рішення, яке було набуто сторонами за час шлюбу. Так, задоволення вимог про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , автомобіля NISSAN QASHQAI реєстраційний номер НОМЕР_2 та в порядку поділу такого майна стягнення компенсації вартості частини майна, саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт, тому відсутні підстави для припинення такого режиму щодо спірного майна та відповідного зазначення про це у резолютивній частині рішення.

Ба більше, Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40) від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 вже виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності також є неефективним способом захисту.

Таким чином, з огляду на викладені норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, враховуючи те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, суд вважає що автомобіль NISSAN QASHQAI ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ - В, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та в порядку поділу спільної сумісної власності слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , компенсацію вартості частини автомобіля, в сумі 164 558,50 грн.

Судом враховується, що сторони, кожен окремо, не подали до суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів як щодо придбання спірних об`єктів сумісної власності подружжя за їх особисті кошти, так і загалом щодо джерел походження таких коштів

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту спільного проживання та визнання права власності на частину спільного майна.

У порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина судового збору в сумі 2 719,18 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 36, 51, 60, 63, 70, 71, 104, 105, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 370 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про власність», КпШС України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 141, 200, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Кодексом про шлюбта сім`ю України, Законом України «Про власність», суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_7 ), про встановлення юридичного факту спільного проживання та визнання права власності на частину спільного майна - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 01 січня 200 4 року по 23 жовтня 2008 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , автомобіль NISSAN QASHQAI ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ - В, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , компенсацію вартості частини автомобіля NISSAN QASHQAI ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ - В, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 164 558,50 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 719,18 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 30.05.2024.

Суддя: