ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4267/24 Справа № 756/3956/20 Суддя у 1-й інстанції - Геря О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд ускладі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони справи

заявник- ОСОБА_1

суб`єкт оскарження- Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець Андрій Тарасович

стягувані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 219 лютого 2024 року, постановлену суддею Геря О.Г. у місті Торецьк Донецької області, (відомості про дату складення повного текст судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець Андрія Тарасовича, стягувачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , інтереси яких на підставі ст.242 ЦК України представляє їх законний представник - їх батько ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в провадженні Дзержинського міського суду Донецької області перебувала справа №756/3956/20 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди завданою збройною агресією.

18.12.2020 по вищесказаній справі було ухвалено рішення, яке на цей час набуло законної сили і було видано виконавчі листи, які було передано на примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

З 05.03.2021 на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у головного державного виконавця Назаровець А.Т. перебуває зведене виконавче провадження ВП №59036926 до складу якого входить 157 виконавчих проваджень про стягнення заборгованості із боржника - російська федерація у тому числі виконавчі провадження №№64744311, 64744255, 64744311 з виконання виконавчих листів по справі №756/3956/20 виданих Дзержинським районним судом Донецької області про стягнення з держави російська федерація (місцезнаходження: посольство російської федерації в Україні, м. Київ Повітрофлотський проспект, буд. 27) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1059348 (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 50 коп., що на день пред`явлення позову еквівалентно 35000 (тридцять п`ять тисяч) Євро за офіційним курсом Національного банку України; Стягнення з держави РФ (місцезнаходження: посольство РФ в Україні, м. Київ Повітрофлотський проспект, буд. 27) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1059348 (один мільйон п`ятдесят, дев`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 50 коп., що на день пред`явлення позову еквівалентно 35000 (тридцять п`ять тисяч) Євро за офіційним курсом Національного банку України; Стягнення з держави РФ (місцезнаходження: посольство РФ в Україні, м. Київ Повітрофлотський проспект, буд. 27) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1059348 (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 50 коп., що на день пред`явлення позову еквівалентно 35000 (тридцять п`ять тисяч) Євро за офіційним курсом Національного банку України.

Поштовим зв`язком Укрпошти на адресу головного державного виконавця Назаровець А.Т. від ОСОБА_1 було направлено та відповідно 01.05.2023 отримано клопотання з переліком нерухомого майна, корпоративних прав (акцій, часток) господарських товариств), автомобілів та інших транспортних засобів у кількості, частки корпоративних прав, рахунків з наявними грошовими коштами в банках «Міжнародний резервний банк», «АльянсБанк», «СенсБанк», «Ощадбанк», банк «Кредитдніпро» та інших банках, речового майна (скульптури, ікони, картини та інше).

Вищевказаним клопотанням ОСОБА_1 просив накласти арешти на все майно та всі відомі рахунки боржника згідно з вищевказаним переліком, організувати та провести торги арештованим майном боржника з направленням відповідних грошових коштів для примусового виконання рішень судів за виконавчими провадженнями №64744311, №64744255, №64744311, а також повідомити про можливість зміни способу виконання рішення по вищевказаних виконавчих провадженнях з метою отримання стягувачами майна та активів держави Російська Федерація.

До моменту звернення скаржника зі скаргою до суду, жодної відповіді від державного виконавця Назаровець А.Т. на своє клопотання від 25.04.2023 ОСОБА_1 не отримав, фактично виконавчі дії були здійснені тільки 05.03.2023 і після цього жодної виконавчої дії вищевказаним виконавцем здійснено не було.

На думку скаржника, фактично виконавчі провадження забуті та жодної процесуальної та виконавчої дії по ним не здійснено більш ніж як 2,5 роки.

Ураховуючи все вищевикладене, скаржник вважає, що у державного виконавця наявні всі законні підстави для примусового виконання рішень судів за виконавчими провадженнями №64744311, №64744255, №64744311, а саме: наявне майно боржника перераховане вище, а саме - нерухоме майно - 62 позиції, рухоме майно, автомобілі та інші транспортні засоби у кількості 25 позицій, частки корпоративних прав у кількості 12 позицій, ріхунки з наявними грошовими коштами в банках «Міжнародний резервний банк», «АльянсБанк», «СенсБанк», «Ощадбанк», банк «Кредитдніпро» та інших банках, речове майно (скульптури, ікони, картини та інше).

На підставі викладеного, скаржник просив визнати бездіяльність головного державного виконавця Назаровець А.Т. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за виконавчими провадженнями №64744311, №64744255, №64744311 неправомірною та зобов`язати головного державного виконавця Назаровець А.Т. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України усунути порушення прав заявника, та виконати певні дії за виконавчими провадженнями №64744311, №64744255, №64744311, а саме: 1) Накласти арешти на все майно боржника згідно з вищевказаним переліком або відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 09.12.2022 № 1137, від 21.02,2023 № 164, від 21.02.2023 № 166, від 24.02.2023 № 168, від 03.03.2023 № 194, від 21.03.2023 №№ 239 та 240, від 24.03.2023 № 249, від 07.04.2023 №№ 295, 296, 299 та 300, від 18.04.2023 № 323. 2) Накласти арешти на всі відомі рахунки боржника - держави Російська Федерація або відповідно до інформації про кошти боржника, визначені в розпорядженнях Кабінету Міністрів України від 09.12.2022 № 1137, від 21.02.2023 № 164, від 21.02.2023 № 166, від 24.02.2023 №168, від 03.03.2023 № 194, від 21.03.2023 №№ 239 та 240, від 24.03.2023 № 249, від 07.04.2023 №№ 295,296, 299 та 300, від 18.04.2023 № 323. 3) Організувати та провести торги арештованим майном боржника з направленням відповідних грошових коштів для примусового виконання рішень судів за виконавчими провадженнями №64744311, №64744255, №64744311. 4) Повідомити про можливість зміни способу виконання рішення по вищевказаних виконавчих провадженнях з метою отримання стягувачами майна та активів держави Російська Федерація.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 21 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець Андрія Тарасовича.

ОСОБА_1 , посилаючись на протиправність ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 21 лютого 2024 року, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати бездіяльність головного державного виконавця Назаровця А.Т. неправомірною та зобов`язати його усунути порушення прав заявника та виконати певні дії за виконавими провадженнями зазначеними у скарзі.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції в ухвалі фактично сам протирічить своїм же висновкам та рішенню і фактично обґрунтовує можливість накладення арешту на майно підсанкційних осіб, і осіб так і майна боржника російської федерації, так як це пов`язано з відновленням порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України.

Окрім того, в порушення норм матеріального права суд не взяв до уваги необхідність додержуватись норм міжнародного права та необхідність врахування практики ЕСПЛ при винесенні судових рішень. Вказує, що саме суд здійснює контроль за виконанням судових рішень і зобов`язаний унеможливлювати порушення Конвенції з прав людини з боку державних виконавці і держави Україна в цілому.

Також скаржник вважає, що судом не взято до уваги ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вважає, що суд повинен діяти виключно на підставі Верховенства права та законодавства України і Міжнародного права, однак суд першої інстанції при постановленні ухвали не дотримався цих принципів судочинства, що є підставою для скасування судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 21 лютого 2024 року без змін, а також за зловживання заявником процесуальними правами просить застосувати до ОСОБА_1 заходи передбачені ЦПК України.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог скарги, відзиву на неї за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом установлено, що в провадження Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувають виконавчі провадження:

№64744311 відкрите 05.03.2021 за виконавчим листом № 756/3956/20, виданим 18.01.2021 Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1059348 гривень 50 коп, що на день пред`явлення позову еквівалентно 35000 (тридцять п`ять тисяч) євро за офіційним курсом Національного банку України;

№64744398 відкрите 05.03.2021 за виконавчим листом № 756/3956/20, виданим 18.01.2021 Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1059348 гривень 50 коп, що на день пред`явлення позову еквівалентно 35000 (тридцять п`ять тисяч) євро за офіційним курсом Національного банку України;

№64744255 відкрите 05.03.2021 за виконавчим листом № 756/3956/20, виданим 18.01.2021 Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1059348 гривень 50 коп, що на день пред`явлення позову еквівалентно 35000 (тридцять п`ять тисяч) євро за офіційним курсом Національного банку України.

05.03.2021 виконавчі провадження №№64744311, 64744398, 64744255 приєднані до зведеного виконавчого провадження №59036926, до складу якого входять на даний час 189 виконавчих провадження про стягнення заборгованості з боржника російської федерації.

25.04.2023 поштовим зв`язком Укрпошти на адресу головного державного виконавця Назаровець А.Т. від ОСОБА_1 було направлено клопотання ОСОБА_1 про накладення арешту на все майно та всі відомі рахунки боржника згідно вищевказаного переліку, організування та проведення торгів арештованим майном боржника з направленням відповідних грошових коштів для примусового виконання рішень судів за виконавчими провадженнями № 64744311, №64744255, №64744311, а також повідомлення про можливість зміни способу виконання рішення по вищевказаних виконавчих провадженнях з метою отримання стягувачами майна та активів держави Російська Федерація.

30.05.2023 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу ОСОБА_1 було направлено відповідь №68442/66951-33-23/20.1 щодо розгляду його клопотання.

З облікової картки, копію якої долучено до матеріалів справи представником заінтересованої особи - відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вірченко Ю.М., зведеного виконавчого провадження №59036926 про стягнення грошових коштів з боржника Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, вбачається, що у зведеному виконавчому провадженні об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, зокрема, місцевих загальних судів, Господарського суду Чернігівської області (наказ №927/228/23 від 26.05.2023), Господарського суду Запорізької області (наказ № 908/1955/22 (908/956/23) від 07.06.2023), Господарського суду Харківської області (наказ № 922/333/23 від 01.06.2023) та інші.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 05.03.2021 виконавчі провадження №№ 64744311, 64744398, 64744255 приєднані до зведеного виконавчого провадження № 59036926, до складу якого входять на даний час 189 виконавчих провадження про стягнення заборгованості з боржника російської федерації.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що дії державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні вчиненні в межах повноважень державного виконавця та у спосіб визначений Законом, тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не погоджується з доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частинами 1, 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 05.03.2021 виконавчі провадження №№ 64744311, 64744398, 64744255 приєднані до зведеного виконавчого провадження № 59036926, до складу якого входять на даний час 189 виконавчих провадження про стягнення заборгованості з боржника російської федерації.

Порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регламентовано Законом України «Про виконавче провадження». При цьому відповідно до частини четвертої статті 24 Закону виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення Закону (частина перша статті 77 Закону).

Примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) може бути забезпечено органами державної виконавчої служби/приватними виконавцями відповідно до вимог чинного законодавства про примусове виконання рішень щодо майна, яке знаходиться на території України. Закон не передбачає порядок виконання рішень, боржником за якими є іноземна держава.

Відповідно до висновків Верховного суду викладених в мотивувальній частині постанови від 25.01.2019 року у справі № 796/165/18 (п. 119-120 і п. 122 постанови) зазначено, що арешт як захід можливого виконання рішення не може бути накладений на майно інших осіб. Арешт і забезпечувальні заходи можуть бути накладені тільки щодо майна боржника за рішенням російської федерації. Верховний Суд дійшов висновку (п.122 постанови), що арешт та заборона дій щодо відчуження майна, яке відповідно до українського законодавства належить іншим іноземним та українським юридичним і фізичним особам, є безпідставними.

Як зазначено у відзиві на скаргу при примусовому виконанні виконавчих документів, що входять до складу зведеного виконавчого провадження державним виконавцем описано і арештовано як майно боржника акції прості, бездокументарні, іменні, у кількості 5 080 310 373 штук від загальної кількості 99,7726%, міжнародний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , цінні папери ПАТ «Промінвестбанк», , які в подальшому передано на примусову реалізацію. Результати аукціону оскаржувалися Державною корпорацією розвитку «ВЕБ.РФ» у судовому порядку. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 року № 910/4210/20, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 20.07.2022 року № 910/4210/20, у задоволенні скарги Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» відмовлено. Цим судом встановлено правомірність (законність) дій державного виконавця щодо реалізації вищезгаданих цінних паперів для погашення боргу російської федерації, однак поряд з цим встановлено неможливість виконання біржового контракту через обставини непереборної сили, які відбулися після проведення аукціону та укладення біржового контракту (націоналізація пакету акцій, абз. 196 постанови).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації 03.03.2022 року був ухвалений Закон «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів» № 2116-IX, що набрав чинності 07.03.2022 (далі - Закон № 2116-IX), який передбачає можливість примусового вилучення майна без будь-якої компенсації не лише російської федерації, але і її резидентів.

Відповідно до Закону № 2116-IX, примусове вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів здійснюється без будь-якої компенсації (відшкодування) їх вартості, враховуючи повномасштабну агресивну війну, яку російська федерація розв`язала і веде проти України та Українського народу (частина друга статті 2 Закону № 2116-IX).

Відповідно до частини шостої статті 4 Закону № 2116-IX об`єкти права власності російської федерації та її резидентів, передані відповідно до частини першої цієї статті, підлягають подальшому продажу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Кошти, отримані від такого продажу, зараховуються до Державного бюджету України та спрямовуються до фонду ліквідації наслідків збройної агресії.

Відповідно до пункту другого постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку використання коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії» від 10.02.2023 року №118 визначено, що кошти Фонду спрямовуються на: 1) будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) громадських будинків та споруд (з урахуванням вимог безпеки щодо захисних споруд цивільного захисту та військових об`єктів (споруд, будинків, позицій, казарм, складів, доріг тощо), захисних споруд цивільного захисту та військових об`єктів (споруд, будинків, позицій, казарм, складів, доріг тощо); 2) будівництво об`єктів інфраструктури, зокрема пов`язаних з наданням послуг з водопостачання, водовідведення, виробництва теплової енергії, теплопостачання, електропостачання; 3) нове будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт, розроблення проектної (проектно-кошторисної) документації будівель для забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб та осіб, які втратили його внаслідок воєнних дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України; 4) розроблення проектної (проектно-кошторисної) документації для об`єктів, які зруйновані внаслідок збройної агресії російської редерації проти України; 5) будівництво, ремонт та інші інженерно-технічні заходи із захисту об`єктів критичної інфраструктури; 6) закупівлю шкільних автобусів, спеціального транспорту для закладів охорони здоров`я та комунальних підприємств з благоустрою територій; 7) компенсацію за знищений/пошкоджений об`єкт житлового призначення (у тому числі будинки дачні та садові); 8) відновлення пошкоджених об`єктів житлового (у тому числі будинки дачні та садові) та громадського призначення; 9) нове будівництво об`єктів житлового призначення для осіб, які втратили житло внаслідок воєнних дій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, розроблення та експертизу проектної документації на будівництво таких об`єктів.

У виняткових випадках кошти Фонду можуть спрямовуватися на задоволення потреб сектору оборони в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином арештоване майно відповідно до вимог Закону №2116-IХ, використовується для покриття інших збитків (завданих агресією російської федерації).

Разом з тим слід зазначити, що згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Одним із видів санкцій згідно із Законом України «Про санкції» є стягнення в дохід держави активів, що належать фізичній або юридичній особі,а також активів, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (пункт 11 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції») (далі - санкція стягнення).

Положеннями статті статті 51 Закону України «Про санкції» визначено, що ця санкція може бути застосована лишев період дії правового режиму воєнного стану та за умови, що на відповідну фізичну чи юридичну особу в порядку, визначеному цим Законом, вже накладено санкцію у виді блокування активів.

Накладення на активи арешту, встановлення щодо них мораторію чи будь-яких інших обтяжень(заборони розпоряджатися або користуватися ними), а також перебування таких активів у заставі не перешкоджає стягненню цих активів у дохід держави як санкції, передбаченої пунктом 11 частини першої статті 4 цього Закону.

Відповідно до пункту 8 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» кошти, отримані у зв`язку з виконанням Закону України «Про санкції», є джерелом формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2023 рік у частині доходів.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про санкції» рішення ВАКС в день набрання ним законної сили надсилається Кабінету Міністрів України для визначення суб`єкта,порядку таспособу його виконання.

Кабінет Міністрів України уповноважений доручити здійснення заходів, пов`язаних із тимчасовим управлінням активами, які підлягають стягненню в дохід держави як санкції стягнення, центральному органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), Фонду державного майна України, військовим адміністраціям та/або іншим органам державної влади, суб`єктам господарювання державного сектора економіки. Звернути стягнення на кошти, що зараховані до фонду, а також майно передане в управління згідно Закону України«Про санкції`не вбачається за можливе, чинне законодавство України не містить чіткого врегулювання питань, пов`язаних із виконанням рішень судів про стягнення коштів із російської федерації яка є державою особливим суб`єктом правовідносин, відмінним від фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що скаржник звертався із клопотанням/заявою від 25.04.2023 року до Відділу з вимогою вчинити в рамках виконавчого провадження певні дії на його користь, на що отримав відповідь (Лист №68442/66951-33-23/20.1 від 30.05.2023), де ОСОБА_1 було надано вичерпну інформацію щодо проведення заходів в рамках зведеного виконавчого провадження, з урахуванням описаних вище обставин.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частинами 2, 3 ст.451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За наведених вище обставин, висновок суду першої інстанції, що дії державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні вчиненні в межах повноважень державного виконавця та у спосіб визначений Законом, тому відсутні підстави для задоволення скарги, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: