Справа № 163/726/23 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А.
Провадження № 22-ц/802/503/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Любомльського районного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 24 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі ТОВ «КУ «ЄКГ») та ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір №/655699, зобов`язання за яким відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2023 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 18 000 грн, з яких: 4 500 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 13 500 грн заборгованість за відсотками.

21 січня 2022 року між ТОВ «КУ «ЄКГ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 21012022, згідно з умовами якого позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаним кредитним договором.

Позивач зазначав, що 23 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ «ФК «Інвеструм») та відповідачем ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір № 17858-03/2021, зобов`язання за яким відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2023 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 20 000 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 15 000 грн заборгованість за відсотками.

30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 30112021-1, згідно з умовами якого позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаним кредитним договором.

Позивач також вказував, що з моменту отримання права вимоги до відповідача нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось, через невиконання останньою грошового зобов`язання сума заборгованості залишилась незмінною.

Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитними договорами: № /655699 від 24 березня 2021 року у розмірі 18 000 грн, з яких: 4 500 грн заборгованість за основною сумою боргу; 13 500 грн заборгованість за відсотками; № 17858-03/2021 від 23 березня 2021 року у розмірі 20 000 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 15 000 грн заборгованість за відсотками, а всього 38 000 грн кредитної заборгованості, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у розмірі 38 000 грн з яких: за кредитним договором № /655699 від 24 березня 2021 року у розмірі 18 000 грн, з яких: 4 500 грн заборгованість за основною сумою боргу; 13 500 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 17858-03/2021 від 23 березня 2021 року у розмірі 20 000 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 15 000 грн заборгованість за відсотками.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Любомльського районного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 16 травня 2024 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2021 року між ТОВ «КУ «ЄКГ» та відповідачем ОСОБА_1 укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № /655699 (а.с.7, 8).

Згідно з п. 1.1. вказаного договору товариство надає клієнту кредит у розмірі 4 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається на власні потреби клієнта строком на 20 днів, тобто до 22 квітня 2021 року.

За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (п. 1.3. договору).

Згідно з п. 4.3. договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений у п. 1.2. цього договору, проценти, передбачені п. 2.3. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

21 січня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «КУ «ЄКГ» (клієнт) укладений договір факторингу № 21012022, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло належних ТОВ «КУ «ЄКГ» прав вимоги до зазначених у реєстрі боржників, який є додатком до цього договору (а.с.10-12).

Актом прийому передачі від 21 січня 2022 року за цим договором факторингу стверджено, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 5 636, після чого з урахуванням п. 1.2. договору факторингу від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.13).

У витязі з реєстру боржників до договору факторингу № 21012022 від 21 січня 2022 року зазначена сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 у розмірі 18 000 грн, з яких: 4 500 грн - основна сума боргу; 13 500 грн відсотки.

Розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором також підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий позивачем (а.с.15).

Судом також встановлено, що 23 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» (товариство) та відповідачем ОСОБА_1 (клієнт) укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 17858-03/2021 (а.с.20-23).

Пунктом 1.1. договору визначено, що товариство надає клієнту кредит у розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 21 квітня 2021 року.

За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (п.1.3. договору).

Згідно з п. 4.3. договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений у п. 1.2 цього договору, проценти, передбачені п. 1.3. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «ФК «Інвеструм» (клієнт) укладений договір факторингу № 30112021-1, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло належних ТОВ «ФК «Інвеструм» прав вимоги до зазначених у реєстрі боржників, який є додатком до цього договору (а.с.24, 25).

Актом прийому передачі від 30 листопада 2021 року за цим договором факторингу стверджено, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 5 893, після чого з урахуванням п. 1.2. договору факторингу від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.26).

У витязі з реєстру боржників до договору факторингу № 30112021-1 від 30 листопада 2021 року зазначена сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 у розмірі 20 000 грн, з яких: 5 000 грн - основна сума боргу; 15 000 грн відсотки (а.с.27).

Розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором також підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий позивачем (а.с.28).

Згідно з умовами кожного з вказаних кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні договорів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Також, відповідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 638 ПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

У частинах 1, 3 ст. 509 ПК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

В ст. 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Частина 5 ст. 11 Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Наведене узгоджується з правовим висновком, який викладений у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.

У цій справі сторони вищезгаданих кредитних договорів узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Тому, кредитні договори були укладені з позичальником в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайтах позикодавців подала заявки на отримання кредитів за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредитів, після чого позикодавці надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використала для підтвердження підписання кредитних договорів.

Без здійснення вказаних дій відповідачем зазначені договори не були б укладені між сторонами.

За змістом положень статей 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статей 1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем до позовної заяви додані належним чином завірені копії договорів про надання фінансових кредитів, які підписані обома сторонами шляхом накладення електронного цифрового підпису з подальшими договорами факторингу. Після підписання договорів у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 порушені умови укладених нею вищевказаних договорів, у зв`язку з чим виникла заборгованість: за кредитним договором № /655699 від 24 березня 2021 року у розмірі 18 000 грн, з яких: 4 500 грн заборгованість за основною сумою боргу; 13 500 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 17858-03/2021 від 23 березня 2021 року у розмірі 20 000 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 15 000 грн заборгованість за відсотками. Наявність заборгованості підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи розрахунками (а.с.15, 28).

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не спростувала належними доказами наведений ТОВ «ФК «ЄАПБ» розмір заборгованості за вищевказаними кредитними договорами, як і не надала доказів, які б підтверджували, що вона не підписувала електронним цифровим підписом зазначених договорів.

Неспроможними також є покликання відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів отримання нею кредитних коштів, оскільки згідно умов укладених кредитних договорів кредити надавалися відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, яка була нею вказана при прийнятті публічної пропозиції товариств, у яких відповідач отримувала кредити, розміщених на веб-сайтах цих товариств (а.с.8). У реквізитах кредитних договорів зазначено номер картки на яку позичальник просила перерахувати кредитні кошти, які вона отримала та користувалася ними, номера електронних підписів за допомогою яких ОСОБА_1 через особисті кабінети на веб-сайтах позикодавців подавала заявки на отримання кредитів за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредитів. Після цього позикодавці надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону (зазначений також в реквізитах договорів) одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використала для підтвердження підписання кредитних договорів (а.с.8, 21 зворот).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитними договорами у розмірі 38 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Любомльського районного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: