П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2024 року місто Київ

справа № 755/12529/22

провадження № 22-ц/824/6046/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Подолянко Тетяною Володимирівною,

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 березня 2023 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року позивач ПрАТ«Страхова компанія «Провідна»звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 в якому просив стягнути з відповідача на його користь 8967, 80 грн. матеріальної шкоди в порядку суброгації та 2481, 00 грн. судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що 28.01.2019 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6766220/1046/19, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб "NissanAlmera", д.н.з. НОМЕР_1 . 27.10.2019 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "NissanAlmera",д.н.з. НОМЕР_1 ,який належить ОСОБА_2 та автомобіля марки «Volkswagen»,д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого не застрахована.

27.12.2019 ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про подію та виплату страхового відшкодування. Згідно ремонтної калькуляції № від 28.12.2019 вартість ремонтних робіт автомобіля марки «"NissanAlmera",д.н.з. НОМЕР_1 , становить 15 304,88 грн.

15.01.2020між позивачем та ОСОБА_2було укладено договір про врегулювання страхового випадку № за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6766220/1046/19 від 28.12.2019, відповідно до якого сторони домовилися, що сума страхового відшкодування становить 8967,80 грн.

29.01.2020 постановою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/58910/19-п провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Згідно страхового акту № від 16.01.2020 заявлена подія є страховим випадком за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6766220/1046/19 від 28.01.2019, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 8967,80 грн. Згідно платіжного доручення № 001979 від 17.01.2020 позивачем перераховано Київському ГРУ, зокрема, страхове відшкодування у розмірі 8967,80 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 8 967,80 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 20 березня 2023 року задоволено позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 8 967, 80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481, 00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Подолянко Т.В. подала апеляційну скаргу,в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вважає, рішення суду першої інстанціїне встановив дійсні обставини справи, виніс незаконне та необґрунтоване рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_3 , а тому відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є учасники бойових дій, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. На підтвердження наявності у відповідача пільги звертає увагу про відсутність у матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Також вважає що позивачем не вірно обрано спосіб захисту можливо порушеного права та ним заявлено позов до неналежного відповідача. Належним відповідачем вказує Моторно (транспортне) страхове бюро України.

Вказує про суперечливість даних доданих до позовної заяви платіжного доручення від 17.01.2020 № 001979 та відомості від 16.01.2020 № ВПТ-000134 про виплату ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» власнику застрахованого автомобіля NissanAlmera",д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 страхового відшкодування.

Звертає увагу про направлення ОСОБА_1 процесуальних документів судом на адресу за якою він не зареєстрований та не проживає, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема знати про існування такого позову та можливості подати відзив.

Щодо судового збору зазначає, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій на підставі п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати, а тому рішення суду першої інстанції про стягнення з нього на користь позивача витрат по сплаті судового збору порушує його права, передбачені с. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» - Мисюкевич К.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає про те, що відповідачем не було надано працівникам поліції документів, що підтверджують його статус учасника бойових дій, а тому подальші дії позивача щодо нього відбувались на загальних підставах. Також вказує на невідповідність номеру пільгового посвідчення з номером зазначеним у апеляційній скарзі. Заявляє про завищений на 223

відсотки від ціни позову розмір судових витрат.

У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Подолянко Т.В. підтримує доводи апеляційної скарги та просить їх задовільнити.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 28.01.2019 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6766220/1046/19, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб "NissanAlmera" д.н.з. НОМЕР_1 .

27.10.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "NissanAlmera" д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 та автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачаОСОБА_1 ..

27.12.2019 ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про подію та виплату страхового відшкодування.

Згідно ремонтної калькуляції № від 28.12.2019 вартість ремонтних робіт автомобіля марки «"NissanAlmera",д.н.з. НОМЕР_1 , становить 15 304,88 грн.

15.01.2020між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про врегулювання страхового випадку № за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6766220/1046/19 від 28.01.2019, відповідно до якого сторони домовилися, що сума страхового відшкодування становить 8 967,80 грн.

29.01.2020 постановою Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/58910/19-п провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Згідно страхового акту № від 16.01.2020 заявлена подія є страховим випадком за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6766220/1046/19 від 28.01.2019, страхове відшкодування підлягає виплаті у розмірі 8 967,80 грн..

Згідно платіжного доручення № 001979 від 17.01.2020 позивачем перераховано Київському ГРУ, зокрема, страхове відшкодування у розмірі 8 967,80 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 967,80 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанціївиходив із принципу вини завдавача шкоди та дійшов висновку, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП.

Враховуючи, що позов був задоволений повністю, то суд першої інстанції на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України вважав правомірним стягнення з відповідача ОСОБА_1 , на користь позивача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» судового збору у сумі 2481, 00 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - пункт 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог частини п`ятої статті 128 цього Кодексу (ч.2,4, 5 ст. 187 ЦПК України).

Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1, 2 ст. 190 ЦПК України).

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (ч.1,2 ст. 191 ЦПК України).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року відкрито провадження у справі, де зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч., ч. 1, 2ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 3 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив з того, що учасники справи повідомлялися судом про розгляд справи належним чином, заперечень, пояснень чи інших заяв процесуального характеру на адресу суду не надходило.При цьому, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, кореспонденція для ОСОБА_1 надсилалась судом першої інстанції на адресу: АДРЕСА_1 (адреса зазначена на конвертах, котрі повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання»(а.с. 27, 37). Проте, відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, адресою реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . (а.с. 17).

Разом з тим, доказів отримання відповідачем ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять і, відповідно, сторона відповідача не мала можливості ознайомитися з доводами позовної заяви і надати суду свої заперечення проти цих доводів.

Таким чином, наявні підстави вважати, що відповідач не був повідомлений про відкриття провадження у справі за його участю, під час розгляду якої ухвалено рішення, яке оскаржується.

За таких обставин у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч.1 п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч., ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

За вимогами ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Отже, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Встановлено, що постановою Печерського районного суду м. Києва у справі№ 757/58910/19-п провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України«Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування(ст. ст. 512, 514 ЦК України). Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Отже, відносини між ПрАТ«Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_1 регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_1 в порядку суброгації.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду Національної поліції України від 26.12.2019 № 586199 (а.с. 4) у графі «пільгова категорія громадян, посвідчення» зазначено наступні дані - «НОМЕР_5». Аналогічний номер посвідчення учасника бойових дій зазначений і у тексті апеляційної скарги.

Проте, матеріали справи не містять інформації, який саме документ відповідає серії та номеру «НОМЕР_5», а на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 належить до пільгової категорії громадян та є учасником бойових дій до апеляційної скарги додана копія свідоцтва серії НОМЕР_4 (а.с. 48).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме у п. 13.1 ст. 13 передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

У рішенні Конституційного суд України від 23.12.2014 № 7-рп/2014 в аспекті конституційного звернення положення п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

У додатку до відзивуПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на апеляційну скаргуміститься відповідь Національної поліції України щодо даних про дорожньо-транспортну пригоду, де вказано, що ОСОБА_1 є індивідуальним власником, який має право керування транспортним засобоv/.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, щоОСОБА_1 , який належить до пільгової категорії громадян - учасник бойових дій (посвідчення НОМЕР_4), під час керуванняавтомобілеммарки «Volkswagen»,д.н.з. НОМЕР_2 та з вини якого 27.10.2019 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "NissanAlmera",д.н.з. НОМЕР_1 ,звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригодипроводить МТСБУ у порядку, визначеному ЗакономУкраїни№ 1961-IV.

За приписами ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у цій справі, а компенсацію збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування позивачу, за правилом ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинне здійснюватися МТСБУ.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Подолянко Тетяною Володимирівною, задовільнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 березня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимогПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус