ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2024 року м. Кропивницький

справа № 387/43/23

провадження № 22-ц/4809/867/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - виконавчий комітет Березнегуватської селищної ради Миколаївської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2024 року у складі судді Майстера І.П.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Березнегуватської селищної ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначала, що вона проживала спільно без реєстрації з ОСОБА_2 з 16.12.2018 по 24.05.2022. Від цих стосунків мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що з травня 2022 року вони з відповідачем припинили спільне проживання, проте останній періодично приїздить до місця її проживання з сином та продовжує чинити домашнє насильство, погрожує фізичною розправою, під час розмови з дитиною постійно принижує її авторитет, як матері. Після спілкування з батьком дитина постійно перебуває в пригніченому або навпаки в збудженому стані, оскільки таке спілкування значним чином травмує дитину та шкодить її психологічному здоров`ю.

Також зазначала, що ОСОБА_2 перешкоджає належному медичному обстеженню дитини та не дає їй можливості піклуватися належним чином про психічне здоров`я дитини. Крім того, відповідач не має офіційного постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини, ухиляється від утримання дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку та навчання дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 .

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина щодо недопущення будь-якого жорстокого поводження з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 покладено на службу у справах дітей Березнегуватської селищної ради Миколаївської області.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав передбачених ст.164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає недоцільним.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач зазначала, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що незважаючи на заборону суду згідно рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022 у справі 387/1121/22 про видачу обмежувального припису, ОСОБА_4 продовжував чинити домашнє психологічне насильство відносно неї та малолітньої дитини, втягуючи в це оточуючих. Так, 30.01.2023 відповідач зайшов через додаток Mett на урок онлайн-навчання дитини (що було грубим порушенням рішення суду). Вважає, що поведінка відповідача, свідчить про неможливість виправити своє ставлення до дитини.

Вважає, що хоча суд першої інстанції і зазначає, що враховує покази свідків, але належної оцінки таким доказам не надає.

На думку ОСОБА_1 є очивидним, що батько не змінив своє ставлення до дитини ані після обмежувальних приписів, ані після притягнення до адміністративної відповідальності за домашне насильство, ані після проходження програми кривдників. Відповідач продовжує психологічно травмувати сина, принижувати його гідність.

Також зазначала, що за роки спільного проживання відповідач самоусунувся від будь-якої участі у виховання і навчанні сина, всю відповідальність перекладав на неї. Майже всі витрати (приблизно 99,5%) по утриманню і лікуванню Єгора несла вона особисто.

Посилаючись на зазначені обставини, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначав, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки це позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та не дає можливості реалізувати свої батьківські права. Вважає, що позивачем не доведено, що його поведінка відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов?язками та наявність в його діях вини, а в матеріалах справи відсутні такі докази.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько - ОСОБА_6 , матір - ОСОБА_1 згідно копієї свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Снігурівським РВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 ст. 135 СК України (том 1 а.с. 14,15).

Постановою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26.07.2022 у справі №470/163/22, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 170 , 00 грн. Направлено ОСОБА_2 до центру соціальних послуг Березнегуватської селищної ради Миколаївської області з метою проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" строком на 3 (три) місяці. Попереджено ОСОБА_2 про кримінальну відповідальність за ст.390-1 КК України, за умисне ухилення від проходження програми для кривдників (том 1 а.с. 18-24).

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2023 по справі №387/348/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а провадження в адміністративній справі відносно нього закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КпАП України (том 2 а.с.52-53).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12.04.2023 у справі №387/348/23 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2023, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а провадження по адміністративній справі відносно нього закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП - без змін (том 2 а.с.54-55).

Постановою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11.05.2023 у справі №387/302/23, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення ( том 2 а.с. 71-72).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23.03.2023 у справі №383/565/23 поновлено представнику скаржника ОСОБА_1 строк на звернення зі скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУПН в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Скаргу - задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність службових осіб відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУПН в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою ОСОБА_1 від 30.01.2023 про можливе вчинення кримінального правопорушення. Протягом 24 годин після отримання цієї ухвали, зобов`язано службову особу відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУПН в Миколаївській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 30.01.2023 про можливе вчинення кримінального правопорушення з приводу можливого невиконання ОСОБА_2 обов`язків обмежувального припису, встановленого рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2022 року. В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено (том 2 а.с. 124-126).

Згідно з листом начальника Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 23.02.2023 №Г-6/64-2023 встановлено, що у Баштанському РВП ГУНП в Миколаївській області протягом з 30.05.2022 по 06.12.2022 були зареєстровані звернення за фактами вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 ЄО №2015 від 28.05.2022, ЄО №2613 від 18.06.2022, ЄО №4034 від 11.08.2022, ЄО №4034 від 11.08.2022, ЄО №5376 від 04.10.2022, ЄО №861 від 18.11.2022, ЄО №1398 від 30.11.2022, ЄО №1613 від 06.12.2022 ( том 2 а.с. 130).

Зі змісту листа Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 22.11.2022 №1647/05-18, встановлено, що станом на 22.11.2022 ОСОБА_2 корекційну програму для кривдників не проходив, у зв`язку із перебуванням громади в зоні проведення воєнних (бойових) дій та перебуванням громади під постійними обстрілами (том 1 а.с. 25).

Згідно з повідомленням про проходження корекційної програми від 10.05.2023 №1097/06-18, встановлено, що на підставі постанови Березнегуватського районного суду від 269.07.2022 у справі №470/163/22 та відповідно до Договору про реалізацію програми для кривдників №2 від 11.01.2023 та "Індивідуального плану проходження Програми" ОСОБА_2 відвідував заняття для здійснення заходів щодо проходження Програми. Корекційна програма проводилася згідно з планом з розрахунку можливості проведення занять тренером. Програму для кривдників ОСОБА_2 пройшов у повному обсязі ( а.с. 73).

Згідно з талоном повідомлення Єдиного обліку №2015 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.11.2022, заяву ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 , який 27.05.2022 вчинив домашнє насильство, зареєстрованої в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області за №2015 ( том 1 а.с. 26).

Згідно з талоном повідомлення Єдиного обліку №773 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.02.2023, та заяви ОСОБА_1 , повідомлення ОСОБА_1 , що її колишній співмешканець ОСОБА_2 порушив ухвалу суду про обмеження щодо спілкування з дитиною, зареєстрованої в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області за №773 (том 1 а.с. 169, 171).

Згідно з талоном витягу з ЄРДР від 06.04.2023 встановлено, що зареєстроване кримінальне провадження 0000033, що 05.04.2023 ОСОБА_2 не виконує обмежувальний припис встановлений рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022 у справі №2-о/387/53/22 (том 2 а.с. 51).

З направлення сім`ї/особи до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг №1 від 22.11.2022 встановлено, що сім`ю ОСОБА_1 у зв`язку зі складною життєвою ситуацією направлено до Сектору «Миколаївське бюро Правової допомоги №1» для надання необхідних послуг для розв`язання проблеми згідно з компетенцією ( том 1 а.с. 27).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022 у справі 387/1121/22, заяву представника заявника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису- задоволено частково. Видано обмежувальний припис терміном на 3 (три) місяці, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 з покладенням на нього таких обов`язків: 1) заборонити перебувати на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 ; 2) заборонити переслідувати ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_3 в будь-який спосіб, в тому числі за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 та за місцем роботи ОСОБА_1 , або в інших місцях їх перебування; 3) особисто або через третіх осіб заборонити розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 ; 4) заборонити вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 , а також з малолітнім ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку або через третіх осіб. В іншій частині заявлених вимог відмовлено (том 1 а.с.29-31).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03.03.2023 по справі 387/498/23, заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису - задоволено частково. Продовжено обмежувальний припис терміном на 3 (три) місяці, встановлений рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 13 грудня 2022 року, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з покладенням на нього таких обов`язків: 1) заборонити перебувати на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 ; 2) заборонити переслідувати ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_3 в будь-який спосіб, в тому числі за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 та за місцем роботи ОСОБА_1 , або в інших місцях їх перебування; 3) особисто або через третіх осіб заборонити розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 ; 4) заборонити вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 , а також з малолітнім ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку або через третіх осіб. В іншій частині заявлених вимог відмовлено (том 2 а.с. 7-9).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31.05.2023 у справі №387/498/23 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2023 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису залишено без задоволення (том 2 а.с. 81-82).

Судовим наказом Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28.07.2022 справа №470/253/22, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті заробітку (доход) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2022 року до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с. 32-33).

Зі змісту акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 22.11.2022 встановлено, що з метою перевірки умов проживання малолітньої дитини та проведення бесіди з дитиною проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 . Будинок на праві власності належить ОСОБА_1 . Житло знаходиться на І поверсі одноповерхового будинку та складається з 3 кімнат. Є світло, газ та водовідведення. Санітарно-гігієнічні умови нормальні, в кімнатах тепло, є все умеблювання та побутова техніка. Зі слів ОСОБА_1 ОСОБА_9 з 4 років почав себе неадекватно поводити, став неконтрольованим. З дитиною працював психолог. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови. Дитина має окрему кімнату в якій є ліжко, письмовий стіл, комод. Хлопчик в достатній кількості забезпечений одягом та взуттям за сезоном, іграшками, шкільним приладдям (том 1 а.с.156).

Центром надання соціальних послуг Березнегуватської селищної ради складено акт №9 оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_10 - дідусь, та висновок оцінки потреб сім`ї (том 1 а.с. 35-38,39).

Згідно з довідкою, виданої лікарем КНП «Березнегуватський центр первинної медико-санітарної допомоги» Березнегуватської селищної ради ОСОБА_11 від 08.12.2022, встановлено, що батько ОСОБА_3 не опікувався здоров`ям дитини. Мама зверталась періодично до сімейного лікаря, виконувала всі рекомендації лікаря, приводила дитину на систематичні огляди, постійно робила всі необхідні по віку профілактичні щеплення (том 1 а.с. 40).

З характеристики соціального педагога Маліївської ЗЗСО І-ІІІ ст від 22.11.2022, з`ясовано, що у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , фізичний розвиток відповідає нормі. Наявні ознаки підвищеної нервозності: підвищена збудливість, спалахи гніву ,агресивне ставлення до однолітків, учителів. Загальна обізнаність дитини про себе і про навколишній світ відповідає віковим нормам, як і рівень сформованості уявлень про властивості предметів. В режимних моментах проявляє негативізм. Відмовляється виконувати інструкції вчителів , інколи відмовляється від співпраці. Створює конфлікті ситуації. Самооцінка особистості - адекватний: реально оцінює свої позитивні та негативні риси, можливості і досягнення. Єгор не співзвучний з емоційним станом оточуючих, емоційні прояви хлопчика спонтанні. Взаємовідносини з колективом у ОСОБА_12 складні, незважаючи на бажання хлопчика подружитися, однокласники його уникають. Має потребу в увазі, признанні. Батьки ОСОБА_12 проживали в цивільному шлюбі, останній рік психологічна атмосфера в родині була несприятлива: наявність конфліктів, сварок. Зараз ОСОБА_9 проживає з матір`ю та дідусем. Часто відвідує батька. Тип родини: - конфліктна, у родині несприятлива емоційна атмосфера (том 1 а.с. 42-43).

З характеристики соціального педагога Маліївської ЗЗСО І-ІІІ ст від 03.02.2023, з`ясовано, що у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 фізичний розвиток відповідає нормі. Наявна помірна збудливість, інколи ОСОБА_9 неспокійно реагує на зауваження учителів ,але в більшості випадків реакція спокійна ,прислуховується до зауважень щодо поведінки. В режимних моментах проявляє помірну витримку. Старанно намагається виконувати інструкції вчителів, завжди звертається за допомогою домами. Самооцінка особистості- адекватний: реально оцінює свої позитивні та негативні риси, можливості і досягнення. Єгор співзвучний з емоційним станом оточуючих, емоційні прояви хлопчика спокійніші; інколи ще дратівливий ,збуджений. спонтанні. Взаємовідносини з колективом у ОСОБА_12 покращилися. Має потребу в увазі, признанні. Зараз ОСОБА_9 проживає з матір`ю та дідусем. Останні 2,5 місця не відвідує батька. Загальна атмосфера у сім`ї: доброзичлива, тепла, взаємини з матір`ю близькі та довірливі. Тип родини:- неповна - у родині сприятлива емоційна атмосфера (том 1 а.с. 172).

Згідно з педагогічною характеристикою учня з`ясовано, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . До закладу вступив у віці п`яти років. Після письмового звернення матері, був зарахований на другий рік навчання в 1 класі. Навчальний процес не викликає у хлопчика інтересу, але варто відзначити абсолютну відвідуваність. Рівень розвитку дитини відповідає віковим особливостям. У ОСОБА_12 достатньо сформовані вміння і навички, необхідні для засвоєння навчального матеріалу, але під час уроків хлопчик часто відволікається, не завжди реагує на слова вчителя. У житті хлопчика мають місце порушення поведінки. Батьки підтримують зв`язок з адміністрацією школи та класним керівником (том 1 а.с. 44-45).

Згідно з педагогічною характеристикою учня від 06.02.2023 встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рівень розвитку дитини відповідає віковим особливостям. У спілкуванні з вчителем емоційні реакції змінюються. Байдуже реагує на зауваження вчителя. З дітьми хлопець спілкується добре. Любить увагу з боку, вимагає поваги до себе, до своєї думки. В позашкільному житті він вже знайшов собі, другів, з якими проводить час після уроків. Труднощів у спілкуванні з ними він не має (том 1 а.с. 170).

З психологічного обстеження від 08.11.2022 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було обстежено з метою встановлення діагнозу. Результат обстеження: непосидючий, витримка відсутня. Спалахи неконтрольованої агресії . Зі слів мами: гризе нігті, зубами рве футболки, падає на підлогу (том 2 а.с. 4)

Зі змісту довідки, виданої лікарем КНП «Миколаївський обласний центр психологічного здоров`я» Р.І. Камчаткіна, ОСОБА_13 дитячим лікарем психіатром діагноз F 90.1 (том 1 а.с. 46).

Зі змісту довідки, виданої лікарем КНП «Миколаївський обласний центр психологічного здоров`я» Р.І. Камчаткіна від 08.03.2023, ОСОБА_13 дитячим лікарем психіатром, продовжено лікування (том 1 а.с. 46).

Службою у справах дітей Березнегуватської селищної ради від 27.01.2023 №174/06-18 надано висновок щодо доцільності/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , у якому зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету при Березнегуватській селищній раді не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с. 66-69).

Згідно з витягом з протоколу №1 засідання міської комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Березнегуватської селищної ради від 26.01.2023, щодо розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Члени комісії вислухавши ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ознайомившись із документами у цій справі, наданими заявником, зробили висновок про те, що із розглянутих матеріалів комісія не вбачає можливості вирішити порушене питання, наголошуючи на відсутності юридичних підстав для позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому більшістю голосів прийнято рішення, що дане питання винести на розсуд суду (том 1 а.с.72-80).

З актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_2 від 22.11.2022 та від 13.03.2023 встановлено, що з метою перевірки умов проживання заявника та наявності належних умов для перебування сина, проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 . Житло знаходиться на І поверсі одноповерхового будинку, складається з 4 кімнат. Будинок на праві власності належить ОСОБА_17 . Є світло, газ та водовідведення. Санітарно-гігієнічні умови нормальні, в кімнатах тепло, є все необхідне умеблювання та побутова техніка. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови. Під час перебування в сім`ї ОСОБА_18 , останній виконує з сином домашні завдання, дивиться мультики та різні передачі через інтернет, грає із старшим братом (по лінії батька) ОСОБА_19 у футбол. ОСОБА_2 офіційно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_12 - 3 000,00 грн щомісячно. У лютому 2023 року погасив заборгованість по аліментах разово 11000,00 грн. ( том 1 а.с.155,247).

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції 0.0..1 від 24.01.2023, квитанції до платіжної інструкції від 11.10.2022, квитанції 0.0..1 від 29.11.2022, квитанції 0.0..1 від 11.10.2022, квитанції до платіжної інструкції 0.0..1 від 27.12.2022, квитанції 0.0..1 від 11.10.2022, квитанції 0.0..1 від 11.10.2022, встановлено, що ОСОБА_2 перераховував ОСОБА_1 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 на загальну суду 8782,00 грн (том 1 а.с. 83-86).

Згідно з квитанціями від 11.10.2022, від 11.10.2022, від 11.10.2022, від 30.03.2023, від 21.02.2023, від 21.02.2023, від 24.01.2023, від 05.07.2023, від 29.07.2023, від 27.04.2023, від 27.12.2022, 30.11.2022 встановлено, що ОСОБА_2 перераховував ОСОБА_1 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 на загальну суду 35755,00 грн (том 2 а.с. 133-136).

З актів виконаних робіт від 07.03.2023, 11.07.2023, 30.05.2023, 16.05.2023, 04.04.2023, з з`ясовано, що ФОП ОСОБА_20 надав послуги ОСОБА_21 з лікування зубів на загальну суму 6550, 00 грн ( а.с. 142-146).

Зі змісту довідки №146/06-18 від 25.01.2023, виданої Березнегуватською селищною радою, встановлено, що ОСОБА_2 з 02.01.2023 дійсно проходить корекційну програму для кривдників у Центрі надання соціальних послуг Березнегуватською селищною радою на підставі постанови Березнегуватського районного суду від 26.07.2022 у справі № 470/163/22 під супроводом відповідального за впровадження Програми ОСОБА_22 (том 1 а.с. 105).

Згідно з характеристикою №11 від 26.01.2023, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області, з`ясовано, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Громадянин зареєстрований за даною адресою з 10.06.2020. За час проживання не створював труднощів і не був помічений у конфліктах з жителями села. Скарг та нарікань з боку сусідів не було. В побуті ввічливий, завжди готовий прийти на допомогу (том 1 а.с. 113).

Зі змісту характеристики, складеної відповідальним за впровадження програми для кривдників Березнегуватської селищної ради ОСОБА_22 , встановлено, що під час проходження корекційної роботи ОСОБА_23 виконує всі завдання. Є значний прогрес. Частково виконує судові заборони. Адаптується під ситуацію, яка йому є корисною. Не визнає свої дії у здійсненні психологічного та фізичного насилля над дитиною (том 1 а.с. 214).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Відповідач та представник виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради, які були належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з?явилися.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 , виходив із недоведеності позивачем того, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини, а в матеріалах справи відсутні такі докази. Судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як підставу позбавлення батьківських прав відповідача визначила те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її стан здоров`я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. зокрема постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд враховує, що суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з ним сімейних відносин не відповідає інтересам останньої.

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету при Березнегуватській селищній раді не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний висновок є належним чином вмотивованим та позивачем не оскаржувався.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

З урахуванням якнайкращих інтересів дітей, бажання відповідача брати участь у їх житті, спілкуватися з ними, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав у задоволенні апеляційної скарги про скасування рішення і позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав з підстав недоведеності винної поведінки останнього, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Судом не було встановлено, що поведінка батька становила загрозу для здоров`я та розвитку сина, або що спілкування із батьком могли порушити відповідні права дитини. Апеляційний суд, з урахуванням змісту частини четвертої статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зауважує, що в цій справі не було встановлено фактів здійснення відповідачем домашнього насильства відносно дитини.

Тобто у цій справі ні життя, ні фізична недоторканність, ні здоров`я, ні психологічний стан дитини не були зачеплені, і відсутні інші виняткові обставини.

Надані позивачкою докази свідчать про звернення останньої до органів поліції, проте не підтверджують факт вчинення неправомірних дій відповідача відносно дитини.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано попередив відповідача про необхідність змінити поведінку щодо прийняття участі у вихованні сина, що узгоджується з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та/або його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 травня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний