Справа № 276/1858/24
Провадження по справі 2-н/276/19/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року смт. Хорошів

Суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області Збаражський А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Розглянувши вказану заяву, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 4, 5 ч.2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з п.4 ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, крім іншого, документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналіз вищевказаної норми ч. 5 ст. 183 СК України дає можливості дійти висновку, що правом на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу має право той із батьків, або інший законний представник дитини, разом з яким вона проживає.

В обґрунтування вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 зазначив, що він, боржник та син ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник нині працює за кордоном та самостійно утримує сина. У період, коли заявник перебуває за кордоном, син ОСОБА_4 проживає із бабусею ОСОБА_5 , матір`ю заявника, що підтверджується актом про фактичне проживання від 02.08.2024. Син ОСОБА_4 перебуває на повному утриманні заявника, який самостійно фінансово забезпечує дитину, у той час як мати дитини самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.

Разом з тим, до заяви про видачу судового наказу заявником не надано суду доказів, що він проживає разом з сином ОСОБА_4 . Як зазначено в заяві про видачу судового наказу, заявник нині працює за кордоном. Щодо акта про фактичне проживання від 02.08.2024, який складений комісією Топорищенського старостинського округу за участі свідків, то зазначений акт не підтверджує факту проживання заявника разом з сином за однією адресою.

У свою чергу, згідно витягу з реєстру Хорошівської територіальної громади, сформованого 24.07.2024, а також відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру від 13.08.2024, які отримано суддею на виконання вимог частин 5, 7 статті 165 ЦПК України, місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, заявником на виконання вимог п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України не додано доказів на підтвердження обставин його спільного проживання разом із дитиною, що за вимогами ч. 5 ст. 183 СК України має значення для вирішення питання про стягнення аліментів на користь заявника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене у видачі судового наказу слід відмовити.

Положенням ч. 1 ст. 166 ЦПК України визначено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 165, 260, 261 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.М. Збаражський