провадження № 22-ц/824/31/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс-Банк», поданою представником - адвокатом Пересунько Сергієм Сергійовичем на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року у цивільній справі №755/12538/22 позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

07 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Рудаченко Андрій Олександрович звернувся до суду з клопотанням про стягнення судових витрат, у якому просив стягнути з АТ «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 21 000,00 грн.

06 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Крушенівський Роман Олексійович звернувся до суду з клопотанням про стягнення судових витрат, у якому просив стягнути з АТ «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 41 000,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року об`єднано в одне провадження клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Рудаченко А.О. про стягнення додаткових витрат та клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Крушенівського Р.О. про стягнення судових витрат по справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

15 листопада 2023 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено додаткове рішення у справі, яким заяви представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Рудаченко Андрія Олександровича та представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Крушенівського Романа Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 11 000 гривень. Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 гривень.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням, представник АТ «СЕНС БАНК», яке є правонаступником АТ «Альфа банк» - адвокат Пересунько Сергій Сергійович подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судове рішення є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, а висновки, зроблені в ньому, не відповідають фактичним обставинам справи та не гуртуються на нормах матеріального права, просив скасувати додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким залишити без задоволення вимоги про стягнення витрат з АТ «СЕНС БАНК» на правову допомогу на користь адвокатів.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги представник банку вказав, що стягнутий судом розмір правничої допомоги є завищеним, надуманим, недоведеним жодними доказами та не відповідає складності справи. Жодних доказів фактичного понесення витрат відповідачами не надано.

Звернув увагу, що відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг, усна консультація, подача адвокатського запиту, складання та надсилання заяви про перегляд рішення, ознайомлення з матеріалами через «Електронний суд», підготовка відзиву надавались загальною тривалістю в 10 робочих годин, однак заява викладена всього на 6 сторінках, до суду подано незначну кількість копій документів, що свідчить про неспівмірність обсягу адвокатських послуг та складністю справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс-Банк», поданою представником - адвокатом Пересунько Сергієм Сергійовичем на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

15 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Крушенівський Роман Олексійович, подав відзив, в якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення означеним вище вимогам відповідає, у зв`язку з чим апеляційну скаргу АТ «СЕНС БАНК» слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував предмет позову, складність справи та об`єм виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), з урахуванням залишення без задоволення позовних вимог АТ «Альфа банк». Однак, оскільки наявні в матеріалах справи документи, надані представниками сторін не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному представниками розмірі, вважав, що з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь відповідачки ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу в загальному розмірі 11 000 грн., та на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу в загальному розмірі 15 000 грн., розмір яких відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та не суперечить принципу розподілу таких витрат.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується у повній мірі, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09 червня 2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд має враховувати, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Тож, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Визначаючи порядок обчислення гонорару адвоката Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 виходила з наступного.

За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18.

Вимога сторони у справі про стягнення судових витрат не є матеріально-правовою та ґрунтується на нормах ЦПК України, тому доводи в частині віднесення судових витрат до позовних вимог не відповідають закону. Незалежно від того, з кого та у якому розмірі сторона просить стягнути судові витрати, суд при вирішенні цього питання керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Встановлено, що за текстом відзивів на позовну заяву, на виконання вимог ст. 175 ЦПК України, представник ОСОБА_1 зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 40 000,00 грн, а представник ОСОБА_2 - у розмірі 20 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правової допомоги представником ОСОБА_2 до суду надано копію договору про надання юридичних послуг №16/08/23, укладеного 16 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом Рудаченком А.О.

Відповідно до п.3.1 договору вартість однієї години роботи адвоката становить 2 000,00 грн., а у випадку досягнення позитивного результату для замовника він додатково сплачує виконавцю гонорар успіху в розмірі 10 000,00 грн., що підлягає стягненню з АТ «Альфа банк».

Сторони обумовили, що позитивним результатом для замовника є ухвалення судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позовної заяви АТ «Альфа банк» (нова назва АТ «СЕНС БАНК») (п.3.2 Договору).

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 06 листопада 2023 року загальна вартість правової допомоги на виконання умов договору про надання юридичних послуг №16/08/23 від 16 серпня 2023 року по справі №755/12538/22 складає 21 000,00 грн., з яких: усна консультація - 2 000,00 грн.; підготовка та надсилання до суду заяви про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання копії матеріалів на електронну адресу - 1 000,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи за допомогою підсистеми «Електронний суд» - 1 000,00 грн; підготовка відзиву на позовну заяву - 6 000,00 грн; підготовка клопотання про залучення доказів понесення витрат на правову допомогу - 1000,00 грн; фіксований гонорар успіху - 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правової допомоги представником ОСОБА_1 до суду надано копію договору про надання юридичних послуг №19/06/23, укладеного 19 червня 2023 року між ОСОБА_1 та АО «Глорія лекс» в особі керуючого партнера Крушенівського Р.О.

Відповідно до п.3.2 договору вартість однієї години роботи адвоката становить 2 000,00 грн, а у випадку досягнення позитивного результату для замовника він додатково сплачує виконавцю гонорар успіху в розмірі 20 000,00 грн, що підлягає стягненню з АТ «Альфа банк» (нова назва АТ «СЕНС БАНК»).

Сторони обумовили, що позитивним результатом для замовника є ухвалення судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позовної заяви АТ «Альфа банк» (нова назва АТ «СЕНС БАНК») (п.3.3 Договору).

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 03 листопада 2023 року загальна вартість правової допомоги на виконання умов договору про надання юридичних послуг №19/06/23 від 19 червня 2023 року по праві №755/12538/22 складає 41 000,00 грн, з яких: усна консультація - 2 000,00 грн; підготовка та надсилання адвокатського запиту до ТОВ ФК «Глорія» - 2 000,00 грн; підготовка та надсилання адвокатського запиту до Суворовського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) - 2 000,00 грн; підготовка та надсилання заяви про перегляд заочного рішення - 6 000,00 грн; підготовка та надсилання до суду заяви про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання копії матеріалів на електронну адресу - 1 000,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи за допомогою підсистеми «Електронний суд» - 1 000,00 грн; підготовка відзиву на позовну заяву - 6 000,00 грн; підготовка клопотання про залучення доказів понесення витрат на правову допомогу - 1000,00 грн; фіксований гонорар успіху - 20 000,00 грн.

Апеляційний суд виходить з того, що судові витрати, які за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді («гонорар успіху») до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони договору про надання правничої допомоги також домовились у договорі про надання правничої допомоги, не можуть покладатись на сторону, на яку судові витрати іншої сторони мають бути віднесені відповідно до процесуальних норм про розподіл судових витрат, виходячи лише зі зменшення судом гонорару, який визначено сторонами цього договору на власний розсуд, без одночасної оцінки відповідності його розміру всім критеріям судових витрат на правничу допомогу, у їх сукупності.

Ураховуючи наведене та критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розумним та справедливим у даному випадку буде покладення на позивача витрат на правничу допомогу отриману ОСОБА_2 у розмірі 11 000,00 грн, а ОСОБА_1 у розмірі 15 000,00 грн, які відповідають фактичному обсягу послуг, наданих відповідачам, їх дійсності, необхідності, складності справи, а також є співмірними з часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява №18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява №49684/99).

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення заяв представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Рудаченко Андрія Олександровича та представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Крушенівського Романа Олексійовича про ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 375, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс-Банк», подану представником - адвокатом Пересунько Сергієм Сергійовичем на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова