КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/2534/23 Головуючий у І інстанції - Потабенко Л.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/9783/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

установив:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначив, що 04 лютого 2023 року об 11 год 10 хв на автодорозі Т-1033 перехрестя Обухівський район, с. Германівка та Обухівський район, с. Степок, відповідач керуючи автомобілем «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний за кермом, не стежив за дорожньою обстановкою відповідно не реагував на її зміну, і наслідок чого при виїзді з другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі автомобілю «SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та допустив з ним зіткнення.

Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, в зв`язку з чим постановою Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року по справі №372/519/23 (провадження №3-207/23) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Звіту №63_23_PZU про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, вартість ремонту автомобіля позивача, становить 241 969, 08 грн.

Також, враховуючи те, що після ДПТ його транспортний засіб був не на ходу, то йому довелось викликати кран-маніпулятор, за послуги якого ним було сплачено 5000 грн.

Вказував, що страховою компанією відповідача - ПрАТ СК «ПЗУ Україна», йому було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 133813, 81 грн., таким чином загальна вартість майнової шкоди, завданої йому внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, становить 115 755, 27 грн., до яких відносяться різниця між вартістю відновлювального ремонту та сумою відшкодування - 108155, 27 грн., франшиза - 2600 грн., а також витрати на евакуатор (кран-маніпулятор) - 5000 грн.

Крім матеріальних збитків, зазначив, що йому завдано моральну шкоду розмір душевних страждань яких він оцінюється в розмірі 20000 грн.

В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдану йому шкоду, тому останній був змушеним звернутися до суду за захистом своїх прав.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 135755, 27 грн., з яких 115755, 27 грн. у відшкодування завданої майнової шкоди, 20000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2024 року, вказаний вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду заподіяної дорожньо-транспортною пригодою в сумі 113155, 17 грн., моральну шкоду заподіяної дорожньо-транспортною пригодою в сумі 5000 грн., а всього стягнуто 118155, 27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Тому не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з нього на користь позивача суми податку на додану вартість, нарахованого на суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу.

Крім того, суми, пов`язані з евакуацією транспортного засобу та зберігання транспортного засобу підлягають відшкодуванню за рахунок ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Просив суд, скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_2 надійшов відзив, в обґрунтування якого зазначив, що оскільки вартість завданого йому майнового збитку пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 , перевищує виплачений йому розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на його користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Крім того, зауваження апелянта, щодо відсутності підстав для відшкодування вартості ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ не знаходять свого підтвердження в звіті №63_23_PZUвід 22 лютого 2023 року, оскільки ремонтні роботи розраховувались виходячи з вартості нормо-години робіт, що становить 650 грн. без урахування ПДВ.

Крім того, суб`єкт оціночної діяльності, який виконував оцінку, зазначив: «З наведеного нижче дослідження вбачається економічна доцільність ремонту, оскільки його вартість без ПДВ - 241,9 тис. грн. - є меншою за ринкову вартість аналогічних непошкоджених автомобілів 2012 року виготовлення».

Таким чином, наголошує, що вартість відновлювального ремонту розрахована без урахування ПДВ.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що згідно постанови Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно звіту №63_23_PZU про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_2 , склала 241969,08 грн. вартість відновлювального ремонту з урахування зносу автомобіля SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_2 , склала 152230,57 грн. Ринкова вартість «SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_2 визначена за порівняльним підходом склала на дату пошкодження (ДТП) 285677 грн.

Згідно страхового акту №25633/1 виданого ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сума страхового відшкодування становить 133813,81 грн., була отримана позивачем 01 березня 2023 року.

Згідно рахунку № 040223/1 від 04 лютого 2023 року позивач також поніс витрати на послуги крана-маніпулятора для перевезення автомобіля в розмірі 5000 грн.

Позивачу страховою компанією було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 133813,81 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 241969,08 грн., що підтверджується звітом №63_23_PZU про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу.

Сума ремонту автомобіля склала 241969, 08 грн. позивачу страховою компанією було виплачено 133813,81 грн., тому різниця складає 108155,27 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача майнову шкоду, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог в зазначеній частині.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із принципу справедливості та розумності.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 1,2 ст. 1187 цього Кодексу, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК.

Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягненняз відповідача на користь позивача майнової шкодивнаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 113155,27 грн, яка складається з різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою відшкодування - 108155,27 грн. та витрат на евакуатор (кран-маніпулятор) 5000 грн.

Крім того, ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 5000 грн, про доведеність вини відповідача у вчиненні ДТП, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку із завданням шкоди йогомайну, зокрема, враховано зміни звичайного укладу життя позивача та додаткові зусилля для його організації у зв`язку із неможливістю користуватися власним транспортним засобом, неможливістю здійснювати звичайну щоденну та робочу діяльність у ритмі, який був у нього раніше.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2024 року та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2024 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба