Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/875/16-ц
Провадження № 2/935/396/24
РІШЕННЯ

Іменем України

30 квітня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Василенка Р.О., із секретарем - Криворучко Я.В., за участю: позивача ОСОБА_1 , та його представника - адвоката Суровцова А.Ю., представника відповідача адвоката Косигіна С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою в обґрунтування якої вказав, що він передав ОСОБА_2 24 500 доларів США та 3 200 Євро за договором позики, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою від 12 травня 2015 року, які відповідач зобов`язався повернути до 12 травня 2016 року. Зазначив, що у визначений строк відповідач борг не повернув.

У зв`язку із цим з метою захисту своїх прав вимушений звернутися до суду та з урахуванням заяви про зменшення позову просить суд задовольнити його позовні вимоги стягнувши з відповідача на його користь суму основного боргу у валюті в якій надавалася позика, а саме 24 000 доларів США, 3 000 Євро та 5 619,95 доларів США, 702,49 Євро - 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в розмір, а всього 29619, 95 доларів США, та 3 702, 49 Євро та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Суровцов А.Ю. позов з урахуванням поданої заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог (а.с. 234-235 т. 4) підтримали та просили суд їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 12.04.2024 року пояснив, що у нього з відповідачем склалился дружні відносини. У 2014 році він купував у відповідача різну сільськогосподарську техніку: «Камаз», «ГАЗ -53», трактор Т-150, дві свілаки, за яку розрахувася повністю.

В цей же час він побачив на майданчику і комбайн, який також хотів придбати. Так у нього з відповідачем виникла усна домовленість про купівлю належного відповідачу комбайну, який вони оцінили у 20 тис. доларів США.

Однак через те, що комбайн на той час був задіяний у сезонних роботах, а відповідач потребував коштів на відкриття каменеобробного бізнесу, вони домовилися, що кошти за комбайн він надаватиме відповідачу частинами. Так у 2014 році він передав відповідачу 9 тис. доларів США, а у 2015 році 150 000 грн. та 50 тис грн., в якості оплати за комбайн.

Проте комбайну у відповідача не виявилося, що стало причиною написання розписки. Також в цей час він також давав відповідачу у борг 3 тис. Євро на його потреби не в якості оплати за комбайн.

Представник позивача - адвокат Суровцов А.Ю. вказав, що між сторонами виникли правовідносини з приводу купівлі комбайна, який сторони на той час оцінили приблизно у 20 тис. доларів США. Була домовленість за якою відповідач пообіцяв продати позивачу комбайн, і цей комбайн вже був виплачений позивачем, тобто кошти давалися раніше. Проте коли позивач приїхав забирати комбайн, комбайна не виявлося, що і стало причиною написання відповідачем розписки.

Таким чином через те, що договір купівлі-продажу комбайна не був укладений, то сторони вирішили укласти договір новації боргової розписки. Крім того вказав, що через те, що між сторонами були довірливі відносини позивач дав у борг ще і 3 тис. Євро на власні потреби відповідача не пов`язані із купівлею комбайна чи іншої техніки.

Представник відповідача - адвокат Косигін С.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що грошові кошти відповідач брав, розписку писав, проте розрахувався повністю сількогосподарською технікою. Розписку відповідач написав можливо під тиском, однак доказів цьому не має.

В той же час заявив, що єдиною підставою позову, відповідно до змісту позовної заяви є невиконання договору позики, заяв про зміну підстав позову не подавалося.

При цьому зі змісту розписки слідує, що вона не містить обов`язкової умови отримання відповідачем в борг певної грошової суми від позивача і містить розбіжності в зазначенні суми коштів, які необхідно повернути, а саме: цифрами сума боргу зазначена «24,500», а прописом підтверджено суму «двадцять чотири тисячі США»; цифрами зазначено «3200», а прописом підтверджено суму «три тисячі євро».

Пояснення надані стороною не є доказом відповідно до норм ст. 76 ЦПК.

Щодо показань свідка представник ОСОБА_3 вказав, що свідок у судовому засіданні підтвердив, що він не був присутній під час укладення будь-яких попередніх договорів(угод) між сторонами.

Свідок особисто був присутній під час передавання 50 тис грн. та декілька разів коли передавалося 20 тис. та 30 тис грн. Брав участь у погрузці та перевезенні техніки («ГАЗ», «КАМАЗ», трактор Т-150, сівалки, борони). Також особисто придбав у відповідача за кошти позивача пили для каменеобробки, а всі інші обставини він розповідає зі слів інших.

Долучений відеозапис не є належним доказом, такий файл відповідно до його властивостей створений через рік після написання відповідачем розписки, відповідач не надавав згоду на будь-який відеозапис за його участю, характер відео вказує на його приховану зйомку, відображено лише частину процесу написання розписки, відповідач не визнає, що саме він відображений на наявному відеозапису.

Таким чином не надано жодного доказу на підтвердження того який саме договір, угода були укладені між сторонами.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 травня 2015 року ОСОБА_2 написав розписку, якою підтвердив наявність у нього боргу перед ОСОБА_1 зобов`язуючись повернути йому, як зазначено в розписці, «24 500 (двадцять чотири тисячі США) та 3200 ( три тисячі Євро) до 12.05.2016».

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні були дослідженні покази свідка ОСОБА_3 надані суду 25.10.2016 року, який пояснив, що між сторонами були попередні домовленості щодо купівлі позивачем у відповідача сільськогосподарської техніки (трактору, «ГАЗ», сівалки,комбайну та іншої техніки). Вказав, що на той час відповідач планував займатися каменеобробним бізнесом і тому продавав сільськогосподарську техніку.

Пояснив, що він особисто забирав у відповідача сівалку та іншу техніку та привозив у Кіровоградську область для позивача. Також він особисто передавав відповідачу частину коштів, які йому давав позивач.

Через деякий час з`ясувалося, що у відповідача не виявилося комбайна та деякої іншої техніки, яку той повинен був віддати, тобто зобов`язання по передачі техніки повністю відповідачем не було виконано.

Грошові кошти за комбайн були вже сплачені до цього. Однак через те, що таку техніку позивач не отримав, а надані позивачем кошти відповідач повернути не зміг, що і стало причиною написання відповідачем розписки. Вказав, що він був присутній під час написання такої розписки. Так, сторони зустрілися в ресторані м. Радомишля та підраховували кількість вкладених грошей та переданої техніки, за результатами цього підрахунку 12 травня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 було написано розписку.

Він не був присутній під час написання будь-яких інших угод між сторонами.

В судовому засіданні було досліджено наданий позивачем відеозапис (а.с. 245 т. 4), який зроблений 12.05.2015 року у громадському місці під час написання ОСОБА_2 розписки. При цьому з наданого відеозапису вбачається, що сторони обумовили суму коштів, яку повинен повернути відповідач та обумовили строк такого повернення.

Твердження представника відповідача, щодо неналежності такого доказу суд не приймає з огляду на те, що вказаний запис був зроблений у громадському місці, характер та ракурс відеозйомки не вказує на його прихованість.

На переконання суду наявні технічні розбіжності властивостей файлу в частині дати створення такого файлу 12.05.2016 року, тобто через рік від дати написання розписки та подій, які відображені на відео, є результатом повторного копіювання оригіналу такого файлу, тому такий недолік не є суттєвим та не вказує на неналежність такого доказу. Тим більше факт написання вказаної розписки не заперечується сторонами.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 08 червня 2016 року у справі №6-1103цс16, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 4,5 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Частиною 2 ст. 205 ЦК України, визначено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

(Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина друга статті 642 ЦК України).

Зі змісту ст.ст. 655, 656 ЦК України, слідує, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Тлумачення частини другої статті 604, статті 1053 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що не виключається за домовленістю сторін заміна первісного зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, новим позиковим зобов`язанням між тими ж сторонами.

Відповідно до ч. 2 статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами (новація). У випадках передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань.

Статтею 1053 ЦК України визначено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно зі ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених законом або договором

Зі змісту частини 1 статті 530 ЦК України вбачається, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З наданих сторонами у судовому засіданні пояснень, заслуханих показів свідка ОСОБА_3 та встановлених обставин слідує, що між сторонами до написання спірної розписки існували правовідносини, щодо відчуження відповідачем на користь позивача різної сільськогосподарської техніки за якими були здійснені розрахунки.

Метою написання розписки від 12.05.2015 року стало невиконання попередньо укладеної домовленості сторін з купівлі-продажу комбайну та врегулювання наявного у відповідача розміру заборгованості, який у зв`язку із цим виник у останнього. Зокрема в частині залишку суми коштів 24 000 доларів США попередньо надані позивачем за комбайн, який в результаті не був наявний у відповідача, а також 3000 Євро боргу не пов`язаних з купівлею будь-якої сільськогосподарської техніки.

Тобто написана відповідачем розписка 12 травня 2015 року була складена за домовленістю сторін, як сума коштів, яку оплатив позивач за комбайн, однак не отримав внаслідок невиконаного відповідачем зобов`язання з відчуження цього комбайна на користь позивача.

В подальшому за домовленістю сторін 12.05.2015 року відбулося припинення первісного зобов`язання купівлі-продажу комбайну новим зобов`язанням між тими самими сторонами(новація) на що відповідачем була написана розписка.

Умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч.2 ст.1053 ЦК України), а по-третє, це дійсність первинного зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України передбачено укладення договору позики у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ст.218 ЦК України).

Отже, недотримання сторонами письмової форми правочину договору купівлі-продажу не може бути підставою для відмови у позові, оскільки між позивачем і відповідачем відбулася домовленість про заміну боргу, який виник із договору купівлі-продажу, позиковим зобов`язанням та крім того фактично позивач передав відповідачу гроші за комбайн до укладення договору купівлі-продажу.

Суд враховує пояснення представника відповідача, який вказав, що відповідач кошти брав, розписку писав, однак розрахувався повністю відчуживши позивачу сільськогосподарську техніку. Тобто обставини щодо наявних у сторін попередніх домовленостей з купівлі-продажу техніки не заперечуються сторонами, відповідачем заперечується наявність самого боргу.

Відповідно до ч. 2 статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами (новація). У випадках передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань.

Таким чином з моменту укладення договору позики (новація) від 12 травня 2015 року зобов`язання сторін, які випливають із договору купівлі-продажу комбайну, припинились, а отже, до правовідносин сторін слід застосовувати положення договору позики (новації), а в частині боргу 3000 Євро суд застосовує положення ст. 1046,1047 ЦК України.

Як встановлено в судовому засіданні за договором позики (новація) від 12 травня 2015 року ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі «24 500 (двадцять чотири тисячі США) та 3200 ( три тисячі Євро)» в строк до 12 травня 2016 року. У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем свого обов`язку за договором позики (новації).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, наведені позивачем, відтак не зазначення позивачем конкретної правової норми, а саме ст.1053 ЦК України на обґрунтування позову, не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Суд визначившись з предметом позову та характером правовідносин, застосовує правові норми, що підлягають застосуванню при вирішенні даної справи.

Наявність у позивача оригіналу боргової розписки підтверджує невиконання боргових зобов`язань, за правилами ст. 545 ЦК України, тому посилання представника відповідача на повернення ОСОБА_2 позивачу грошових коштів та відсутність боргу суд вважає недоведеними.

Твердження представника відповідача, що написання розписки здійснювалося відповідачем під можливим тиском, суд не приймає з огляду на відсутність будь-яких доказів цьому.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 зроблено висновок по застосуванню статті 545 ЦК України і вказано, що у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Крім того на підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою в судовому засіданні 30.04.2024 року позивачем надано суду для огляду оригінал розписки від 12 травня 2015 року, який написаний на аркуші паперу, що має характерний червоний колір, який також зображений на долученому позивачем відеозаписі.

Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем ОСОБА_2 боргового зобов`язання перед ОСОБА_1 з повернення 24 000 доларів США та 3 000 Євро, які вказані у договорі позики.

Твердження представника відповідача відносно того, що останній повернув, обумовленому у розписці суму коштів технікою суд не приймає, оскільки будь-яких належних доказів на підтвердження вказаного відповідачем надано не було, а оригінал розписки, який наявний у позивача вказує на невиконання боргового зобов`язання. Таким чином відповідач не сплатив кошти відповідно до написаної ним розписки від 12 травня 2015 року, тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі в межах заявлених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Частиною 2 статті 533 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом

Враховуючи, що в розписці є розбіжності в сумі боргу, зазначеного цифрами і прописом, а саме «24 500 (двадцять чотири тисячі США) та 3200 ( три тисячі Євро)», то суд стягує борг у тій сумі, письмове відображення якої охоплюється цифровим, тобто 24 000 доларів США та 3 000 Євро, в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням того, що позивач просив стягнути заборгованість за договором позики в іноземній валюті.

З відповідача на користь позивача також підлягає стягненню три відсотки річних, що відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц, в якій зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті.

Сума 3% річних за період з 13.05.2016 до 29.02.2024 року в межах заявлених вимог становить 5619,95 доларів США та 702,49 Євро.

Обрахунки: 2400 доларів США х 2849 (дні прострочки) х3:100:365 = 5619,95 доларів США.

3000 Євро х2849х3:100:365=702,49 Євро.

З наведеного вище суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

На підтвердження надання правової допомоги, представником позивача було надано: ордер на надання професійної правничної допомоги, додаток №2 від 15.01.2024 року до договору про надання правничої допомоги №23/02-23/Н від 23.03.2023 року, укладений між АО «Адвокатський центр» та ОСОБА_1 . (а.с.22 -26), у якому сторони погодили вартість наданих послуг, визначено вартість таких послуг, детальний перелік на суму 10 000 грн. Також відповідно до рахунку-фактура №12042024 від 12.04.2024 року та №30042024 від 30.04.2024 року сторони підтвердили оплату послуг з професійної правничої допомоги на суму 13 000 грн. Позивачем здійснена часткова оплата у розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцією №198913178 від 30.04.2024 року.

Таким чином такі витрати за надані послуги правничної допомоги у загальному розмірі 26 000 грн. є документально підтвердженими, позивач скористався своїм правом на професійну правничу допомогу, поніс витрати на оплату цієї допомоги та має право на їх відшкодування.

В той же час при визначенні розміру стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд також враховує характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності таких судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру та витраченого часу, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності.

Враховуючи, що справа розглядалась в загальному позовному провадженні, з огляду на наявність належного підтвердження щодо надання та оплати послуг на правову допомогу, їх розміру, що становить оплату витраченого адвокатом часу щодо супроводження даної справи у суді першої та апеляційної інстанції та безпосереднє представництво інтересів позивача у суді, і такий розмір суд вважає справедливим та обґрунтованим, тому з відповідача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 слід стягнути 26 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 16 122,61 грн. судових витрат по сплаті судового збору (т.1 а.с.1, т. 1 а.с.161, т.2 а.с.75).

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 14, 15, 526, 530, 533, 536, 545, 612, 625, 626, 655, 1046, 1047, 1050,1053 ЦК України ст. ст. 12, 13, 81,141, 258 , 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 000 доларів США, 3 000 Євро - боргу та 5619,95 доларів США, 702,49 Євро - 3 % річних, а всього 29 619 (двадцять дев`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять доларів США) 95 центів та 3 702 (три тисячі сімсот два Євро) 49 центів, судовий збір у розмірі 16 122 грн. 61 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 10.05.2024 року.

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО