Справа № 718/295/24
Провадження 2/718/48/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2024 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді Скорейка В.В., за участю секретаря судового засідання Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань в режимі відеоконференції цивільну справу №718/295/24 за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), інтереси якої представляє адвокат Тарновецький Вадим Ілліч, до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м.Київ, ), представником якого є адвокатка Самокиша В.Ю., про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу),

за участю учасників судового процесу:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

23.01.2024 представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Тарновецький В.І. звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до Акціонерного товариства «Сенс - Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу).

Позовні вимоги мотивує тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» (наразі АТ «Сенс Банк») в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Василькової Г.В., було укладено Договір № 11 банківського вкладу «Інвестиційний-мультивалютний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально).

Згідно з пунктом 1.1. Договору банк відкриває Депозитний вклад «Інвестиційний-мультивалютний» з поточним рахунком № НОМЕР_1 на суму 80 000,00 грн з нарахуванням відсотків в розмірі 26 % річних у гривнях. Відповідно до цього ж пункту Договору внесення клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі розпорядження та договору. Згідно з пунктом 1.3. Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.

Зазначає, що 12.08.2014 позивачем відповідно до умов Договору, внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в розмірі 80 000 гривень, що підтверджується розпорядженням від 12.08.2014.

Зазначає, що 19.11.2014 позивачка звернулася в банк з метою перевірки наявності депозитного вкладу та 06.01.2015 отримала відповідь, що вказаний нею договір банківського вкладу із банком не укладався та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується.

Також позивачу стало відомо про відкриття кримінального провадження відносно начальника Кіцманського відділення № 933 ОСОБА_4 щодо факту привласнення депозитних коштів фізичних осіб.

Вказує, що ініціатором відкриття кримінального провадження був ПАТ «Укрсоцбанк», який 20.11.2014 звернувся до Кіцманського РВ УМВС України із заявою про вчинення злочину і повідомив, що цього ж дня в ході проведення перевірки встановлено факт зловживання своїм службовим становищем начальником Кіцманського відділення № 933 ОСОБА_4 , який полягав в отриманні нею від фізичних осіб протягом тривалого часу значних сум коштів як у гривнях, так і в іноземній валюті, та укладенні від імені банку депозитних угод. При цьому кошти на банківські рахунки не надходили, але угоди завірялися її підписом та банківською печаткою. За цим фактом 21.11.2014 відкрите кримінальне провадження за № 0000622.

Обвинувальним актом ОСОБА_4 інкримінується, зокрема, те, що «перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», 20.02.2013, будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення № 933 ПАТ «Укрсоцбанк», розташованого в м. Кіцмань по вул. Незалежності, 71, отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 80 000 грн. для відкриття депозитного рахунку на її ім`я та внесення зазначених коштів на цей рахунок, однак ввірені їй кошти ОСОБА_4 в касу банку не внесла, не відобразила дану операцію по обліках банку та, зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа коштами на свою користь. З метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_4 , службовому кабінеті банку склала договір № 11 на відкриття депозитного рахунку між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк відкриває депозитний вклад з поточним рахунком № НОМЕР_1 на суму 80 000 грн., з нарахуванням 26 % річних. Даний договір підписала від свого імені, завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» «Каса № 1» та передала ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволоділа коштами ОСОБА_1 на суму 80000 грн., спричинивши їй матеріальну шкоду на вказану суму».

До матеріалів кримінального провадження № 0000622 ПАТ «Укрсоцбанк» долучено матеріали службового розслідування, за наслідками якого ПАТ «Укрсоцбанк» встановлено, що ОСОБА_4 з 2001 року по дату проведення службового розслідування обіймала посаду начальника Кіцманського відділення № 933 ПАТ «Укрсоцбанк», а також те, що ОСОБА_4 відповідно до посадової інструкції та довіреності було надано право від імені банку укладати договори банківського вкладу. Про факти зловживань ОСОБА_4 Банку стало відомо 19.11.2014 і станом на 15.01.2015 до ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося 127 осіб та 1 особа до УМВС України у Чернівецькій області (всього 128 осіб) про повернення банківських вкладів.

Таким чином, з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу, суми вкладу, які внесені позивачем до цього банку у розмірі 80 000 грн, залишаються неповернутими.

Крім того, звертається з вимогою про стягнення процентів за користування депозитом за період дії договору, інфляційних втрат та 3 % річних, відповідно до ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання з 03.04.2017 з урахуванням встановлення карантину на території України, а згодом воєнного стану, тобто, у межах строку позовної давності.

Зазначає, що розмір депозиту складав 80 000 грн. У розпорядженні на внесення коштів від 12.08.2014 датою закінчення строку дії депозиту вказано 12.08.2015 року, тобто Позивачу мають бути виплачені також відсотки за період з 12.08.2014 по 12.08.2015. Розмір відсоткової ставки згідно з договором № 11 від 12.08.2014 складав 26 % річних. Сума відсотків за вказаний період (366 дні) складає 20 856,99 грн. (80 000 * 26 % * 366 : 365 : 100).

Також, в період з квітня 2017 по грудень 2023 року має місце прострочення виконання грошового зобов`язання на суму в національній валюті, у зв`язку із чим повинно бути нараховані інфляційні витрати та 3% річних. Загальний індекс інфляції за період з квітня 2017 по грудень 2023 склав 73 557,68 грн. та 3% річних 16 345,89 грн.

Вважає, що стягненню підлягає і пеня у розмірі 3% в день на суму невиплачених відсотків за депозитом у розмірі 20 856,99 грн, згідно з ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», за період з 23.01.2023 по 22.01.2024. За вказаний період позивачем нарахована пеня, що складає 228 384,03 грн.

Зазначає, що всього по вказаному банківському вкладу має бути стягнуто 419 144,59 грн, з яких (80 000 грн [сума тіла депозиту] + 20 856,99 грн [проценти за користування депозитом період дії договору] + 73 557,68 [інфляційні втрати] + 16 345,89 [3% річних] + 228 384,03 грн пені.

Зазначає, що правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року стало АТ «Альфа-Банк», з який з 30.11.2022 змінив назву на АТ «Сенс Банк».

Вважає, що за таких обставин банк зобов`язаний повернути їй суму банківського вкладу, у зв`язку з чим звертається до суду із позовом до правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Сенс Банк».

З посиланням на відповідні норми Закону, просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву.

22.02.2024 представником АТ «Сенс Банк» - Самокишею В.Ю. скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому вона не погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказує на те, що відповідно до вимог ст. 1059 ЦК України,ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»,ст.7 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 1.8, 1.9, 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492 - Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу), а письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа.

Посилається на те, що позивач не надає належних доказів, які б підтверджували внесення коштів на депозит. Не надано банківської виписки на підтвердження внесення коштів.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Зазначає, що відповідно до ст. 1059 ЦК України договір № 11 від 12.08.2014 є нікчемними, оскільки письмова форма не додержана.

Стверджує, що вказаний договір не укладалися з Банком, в Банку вони не обліковуються, у Банку немає примірників таких договорів. На них відсутня печатка Банку та підпис уповноваженої особи.

Також, з наданої позивачкою копії розпорядження взагалі не можна нічого встановити, немає доказів того, що позивач переводила спірну суму на депозитний рахунок, також не зазначено ідентифікуючих даних Позивача (паспорт та РНОКПП), відсутній код ЄДРПОУ Банку.

Тобто позивач не надає банківської виписки, яка б могла підтвердити внесення коштів на депозит на суму 80 000,00 грн. Позивач не вносила у касу банку вказану суму.

Зазначає, що розпорядження, додане до позову, не підписане касиром, що прямо суперечить Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою НБУ №174 від 01.06.2011.

Пунктом 1.3 Розділу IV вказаної Інструкції, встановлено, що касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Вказує, що до обов`язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача. Тобто із доданих «розпоряджень», вони встановленим законодавством вимогам до касових документів не відповідають.

Отже, внесення 80 000,00 грн. не підтверджено договором банківського вкладу та належними доказами про внесення коштів на депозит.

Вказує, що позивач просить стягнути відсотки у розмірі 20 856,995 грн за період з 12.08.2014 по 12.08.2015 за розпорядженням від 12.08.2014, однак позивачкою 25.12.2014 подано заяву про дострокове розірвання договору № 11 від 12.08.2014, отже, вимога про нарахування відсотків за депозитним вкладом за вказаний період є безпідставною та недоведеною.

Зазначає, що AT «Сенс Банк» в повному обсязі не визнає позов на підставах, вказаних у даному відзиві. Разом з тим AT «Сенс Банк» вважає, що позивачем не доведено факту укладення договору банківського вкладу, його письмова форма не додержана. Відсутні належні докази внесення коштів за договорами.

Стверджує, що позивачем пропущено 3-річний строк звернення до Банку з вимогами про стягнення коштів за договором, який зазначений у позові.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також застосовується загальний 3-річний строк позовної давності. Разом з тим, позивач нарахував 3 % річних більш ніж за 6 років за період з 03.04.2017 по 20.11.2023.

Позивач зазначає, що оскільки з 02.04.2020 продовжено строк позовної давності на строк дії карантину, то це нібито надає право позивачам нарахувати 3% річних за більш ніж 6 років, з 03.04.2017 по 23.01.2024.

Однак Законодавець визначив можливість продовження строку позовної давності (строку звернення до суду) з 02.04.2020 на період дії карантину. За численними правовими позиціями Верховного суду, незалежно від дати звернення до суду (до карантину, чи в період його дії) стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України (3% річних та інфляційних втрат) обмежується трьома роками. Продовження строку позовної давності з 02.04.2020 на період дії карантину не надає можливість стягувати 3 % річних за більш, ніж 6 років.

Зауважує, що відповідно до п. 18 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, по аналогії Банк також має бути звільнений з 24.02.2022 від сплати відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України. А тому продовження строку позовної давності на період карантину та військового стану законодавцем визначено в ЦК України не для можливості нарахування сум за ст. 625 ЦК України за більш ніж 3 роки. Отже, Позивачем пропущено 3-річний строк звернення до Банку з вимогами про стягнення коштів за договорами, які зазначені у позові.

Розмір нарахованої позивачем пені на суму 228 384,03 грн. за ч. 5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» перевищує суму депозиту більш ніж в 10 (десять) разів, що є неадекватною, завищеною та безпідставною вимогою.

Звертає увагу, що згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, з посиланням на відповідні норми законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.01.2024 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 21.02.2024., яке перенесено на іншу дату у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному.

22.02.2024 представником АТ «Сенс Банк» - Самокишею В.Ю. на адресу суду скеровано заяву про відвід судді.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08.04.2024 про відмову у задоволенні клопотання - заяву адвокатки Вікторії Самокиші залишено без задоволення.

Також, 22.02.2024 представником АТ «Сенс-Банк» - В.Ю. Самокишею на адресою суду подано заяву про призначення судових засідань в режимі відео-конференції, клопотання про зупинення провадження у справі, заяву про залучення третіх осіб, клопотання про витребування доказів та обов`язкову участь позивача в судових засіданнях, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів та відзив на позовну заяву.

05.04.2024 в судовому засіданні ухвалено рішення про участь представника відповідача в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.04.2014 клопотання представника відповідача АТ «Сенс-Банк» Самокиші В.Ю. про залучення третіх осіб, зупинення провадження у справі,призначення судових експертиз - залишено без задоволення. Клопотання представника відповідача АТ «Сенс-Банк» про витребування доказів та обов`язкову явку позивача в судових засіданнях - задоволено частково, визнано обов`язковою участь позивачки ОСОБА_1 в судових засіданнях. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося.

Позиція представників сторін в судовому засіданні

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Тарновецький В.І. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх повністю.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк» - Самокиша В.Ю., в режимі відео конференції просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. Також просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

12.08.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», в особі начальника Кіцманського відділення банку Василькової Г.В., укладено Договір № 11 банківського вкладу «Інвестиційний-мультивалютний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально), на суму 80 000,00 грн з нарахуванням відсотків в розмірі 26 % річних. Згідно із умовами договору п.1.1 Договору банк відкриває депозитний вклад «Інвестиційний-мультивалютний» з поточним рахунком № НОМЕР_1 , згідно цього ж пункту договору внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.

12.08.2014 Позивачем відповідно до умов Договору внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в розмірі 80 000 гривень, що підтверджується розпорядженням від 12.08.2014.

Відповідно до розпорядження на внесення коштів на депозит від 12.08.2014 загальна сума вкладу становила 80 000 грн.

20.11.2014 начальник Управління банківської безпеки ПАТ «Укрсоцбанку» Л.Тарасович звернувся до Кіцманського РВ УМВС України в Чернівецькій області із заявою про вчинення злочину, у зв`язку із тим, що 20.11.2014 в ході проведення попередньої перевірки встановлено, що начальник Кіцманського відділення № 933 ОСОБА_4 , зловживаючи своїм службовим становищем, протягом тривалого часу отримувала у фізичних осіб значні суми коштів як у гривні, так і в іноземній валюті, і від імені банку уклала з ними фіктивні депозитні угоди. При цьому кошти на банківські рахунки не надходили, але угоди завірялися її підписом та банківською печаткою. ОСОБА_4 періодично цим особам виплачувала депозитні проценти. Просив прийняти заяву про злочин та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення дій, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.190-192 КК України.

Судом також встановлено, що відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000622, внесеному в ЄРДР 21 листопада 2014 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4, 5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України. Справа перебуває на розгляді в Заставнівському районному суді Чернівецької області, обвинувачена ОСОБА_4 оголошена в міжнародний розшук, проводиться спеціальний судовий розгляд.

06.03.2015 Управлінням банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» проведено службове розслідування за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення № НОМЕР_2 у Подільському регіоні ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років. Встановлено, що ОСОБА_4 з 2001 року (Наказ №34-ОС від 14.08.2001 року) по теперішній час обіймає посаду начальника Кіцманського відділення № 933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» .

Відповідно до п.34 Посадової інструкції, з якою ОСОБА_4 ознайомлена 28 жовтня 2010 року, до її обов`язків відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності.

Згідно з довіреністю ОСОБА_4 надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту.

У зв`язку із реорганізацією, правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанку» з 15.10.2019 стало АТ «Альфа-Банк», яке з 30.11.2022 змінило найменування на АТ «Сенс Банк». (а.с.23)

Норми права, які застосував суд та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ст.203 ч.4 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.1058 ч.2 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Частинами 2, 3, 6ст.633 ЦК України встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ч.1ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16.

Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2ст.1068 ЦК України).

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк.

Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516(далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції);договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Так, пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до п.1.1 ст.1 розділу IV Інструкції №174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року у справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року у справі №6-118цс14.

Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.04.2012 у справі №6-20цс12 та від 06.04.2016 року у справі №6-352цс16).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку.

Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №752/7208/15-ц.

У частині 3 статті 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, страхування тощо.

Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

У статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви з яких виходив суд.

Судом установлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Василькової Г.В., укладено Договір № 11 «Інвестиційний-мельтивалютний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально) від 12.08.2014, з поточним рахунком № НОМЕР_1 на суму 80 000,00 грн. з нарахуванням відсотків в розмірі 26 % річних.

Відповідно до 1.1. Договору внесення клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі розпорядження та договору.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.

Відповідно до розпорядження від 12.08.2014 позивачка внесла кошти на депозитний рахунок, залишок депозиту 80 000 грн.

Станом на лютий 2013 року начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 згідно з своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб, про що зазначено у матеріалах службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» № 15.201-255/38-1264 від 06.03.2015.

Сторонами не заперечувалось, що договір банківського вкладу на внесення коштів, на підставі якого позивачка ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти, з боку відповідача підписано колишньою керуючою Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» № 933 Васильковою Г.В., відносно якої на розгляді у Заставнівському районному суді Чернівецької області перебуває кримінальне провадження № 0000622, внесене до ЄРДР 21.11.2014 за ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2КК України.

Крім того, до моменту звернення позивача до суду із позовом про повернення вкладу, внесеного 12.08.2014, сума вкладу внесена позивачем до даного банку у розмірі 80 000,00 гривень залишається неповернутою.

Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що договір банківського вкладу № 11 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 не укладався, а надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними. Адже необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Недотримання уповноваженою особою банку керуючою відділенням ОСОБА_4 вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення вкладів, не може свідчити про нікчемність договору.

Безпідставними є доводи сторони відповідача щодо відсутності належних доказів щодо внесення позивачем коштів до каси банку, а наданий договір суперечать вимогам Інструкції, враховуючи наступне.

Так, на підтвердження заявлених вимог позивач надав суду належним чином засвідчену копію договору банківського вкладу № 11 від 12.08.2014 та розпорядження від 12.08.2014 на внесення коштів на депозит, які підписані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , скріплені печаткою банку. А відповідно до матеріалів службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» № 15.201-255/38-1264 від 06.03.2015, ОСОБА_4 з 2001 року і до моменту службового розслідування, 06.03.2015, обіймала посаду начальника Кіцманського відділення № 933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до п.34 Посадової інструкції, до обов`язків ОСОБА_4 відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності. Згідно довіреності, ОСОБА_4 надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту.

Згідно з копіями висновків експерта № 239-К від 04.02.2015 та № 235 від 29.07.2015 в договорі банківського вкладу № 11 від 12.08.2014 та розпорядженні від 12.08.2014 підписи навпроти прізвища « ОСОБА_4 » виконані ОСОБА_4 , а відбитки печатки на цих документах нанесені кліше круглої печатки ПАТ «Укрсоцбанк», зразки якої надано на дослідження.

Оригінали висновків експерта № 239-К від 04.02.2015 та № 235 від 29.07.2015 в договору банківського вкладу № 11 від 12.08.2014 і розпорядженні від 12.08.2014 знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000622, внесеного до ЄРДР 21.11.2014, за ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2 КК України щодо ОСОБА_4 , яке перебуває на розгляді у Заставнівському районному суді Чернівецької області.

Доводи сторони відповідача про порушення порядку проведення описаних вище судових експертиз заслуговують на увагу, однак стороною відповідача не доведено, що доставка об`єктів дослідження в неупокованому вигляді до експертної установи вплинула на точність висновків експертів.

На підставі частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір банківського вкладу № 11 від 12.08.2014 недійним не визнано, тому його чинність презюмується, оскільки факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, а грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені.

Тому суд доходить переконання про стягнення вказаних коштів на користь позивача як споживача банківських послуг.

Необліковування банком таких коштів, чи окремі недоліки в договорі чи розпорядженні, не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Звертаючись до банківської установи для розміщення вкладу, позивачка правомірно сподівалася на належне оформлення вказаного депозитного договору з банком, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі.

Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 у справі № 752/7208/15-ц.

Крім того, в самому договорі від 12.08.2014 № 11 вказано, що видача договору та розпорядження є підтвердженням внесення клієнтом грошових коштів.

Обставини того, що ОСОБА_4 в період укладення Договору банківського вкладу № 11 від 12.08.20214 та внесення коштів обіймала посаду начальника КВ ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на договорі про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано.

Тому довід сторони відповідача про те, що приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Соломко І.І. не посвідчував довіреність № 4327 від 04.01.2013 та, відповідно, відсутність у ОСОБА_4 повноважень на укладання досліджуваного договору банківського вкладу, спростовується дослідженими судом доказами в їхній сукупності. Можливі описки в частині номеру чи дати довіреності, а також інші недоліки договору банківського складу, який складається працівником банку, не позбавляють сторони договору обов`язку виконати умови такого договору.

Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів - суми банківського вкладу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних в межах строку позовної давності

Відповідно до ст.625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 73 557,68 грн, та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 16 345,89 грн. за останні три роки, що передують зверненню кредитора до суду з урахуванням встановлення карантину на території України з 02.04.2020, а згодом воєнного стану, введеного на території України від з 24.02.2022, у межах строку позовної давності в період з 03.04.2017 по 23.01.2024.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за останні 6 років, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що заперечується відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву з посиланням на пропущений строк позовної давності та відсутність судової практики в частині продовження строку позовної давності на період дії карантину. Також сторона відповідача звернула увагу та не, що п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Таким чином по аналогії Банк також має бути звільнений з 24.02.22 від сплати відповідальності визначеної 625 ЦК України.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК України трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.

Відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування розрахунку інфляційних втрат і 3% річних, а тому такий взятий до уваги судом.

За статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.202 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і був скасований 30.06.2023.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Крім того, п. 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та на час дії воєнного стану, який діє і наразі, цілей та мети, задля яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 та п 19 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину та воєнного стану строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020) та введення воєнного стану.

Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20.

Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020 року.

Крім того, Законом № 2120-IX від 15.03.2022 продовжено строк позовної давності на строк дії воєнного стану, який у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на цей час.

Суд відхиляє твердження сторони відповідача щодо посилання на п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо застосування аналогії закону, оскільки вказана норма звільняє лише позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Отже, позивач звернувся із вимогою про стягнення інфляційних втрат за період з квітня 2017 по січень 2024 та 3% річних з цей же період за прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановлення карантину на території України та режиму воєнного стану у межах строку позовної давності.

Представником відповідача адвокатом Самокишою В.Ю. не оспорювалася правильність нарахування суми заст.625 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за останні 6 років, що передують зверненню до суду в заявленому позивачем розмірі з відповідача, з огляду на доведеність належними та допустимими доказами законність вказаних нарахувань.

Щодо процентів за користування депозитом.

Позивачка просить стягнути проценти за користування депозитом впродовж 366 днів у розмірі 20 856,99 грн за період з 12.08.2014 по 12.08.2015, яка розрахована наступним чином: (80 000 грн * 26 % * 366 : 365 : 100).

Представник відповідача заперечувала проти задоволення стягнення користування депозитом по договору, вказуючи, що договір № 11 є нікчемним в цілому. Також вказувала на те, що за заявою позивачка спірний депозитний договір достроково розірвано на підставі її заяви від 25.12.2014.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5.1 договору № 11 від 12.08.2014 всі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін з обов`язковим посиланням на цей договір.

П. 3.2.5 цього договору передбачає, що після виконання своїх зобов`язань за цим договором чи у разі його дострокового припинення банк зобов`язаний закрити депозитний рахунок № 2448 на суму 80000 грн.

Отже, дослідженими доказами у справі не доведено, що договір банківського вкладу № 11 від 12.08.2014 був достроково розірваний, оскільки сторони цього договору не виконали задля цього свої обов`язки за договором.

Водночас, судом встановлено, що між сторонами склались договірні відносини з надання банківських послуг, адже факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів на депозитний рахунок 12.08.2014 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Станом на день розгляду справи в суді позивачеві кошти за банківським вкладом не повернуто.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив наявність підстав для повернення банківського вкладу ОСОБА_1 за договором № 11 у зв`язку із його невиконанням, тому вимоги ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банку» про стягнення процентів за користування депозитом в розмірі 20 856,99 грн. у зв`язку із неповерненням банківського вкладу за договором № 11 від 12.08.2014 підлягають задоволенню.

Щодо вирішення вимог про стягнення неустойки (пені) відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ.

Разом з тим, посилаючись на ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач просить стягнути неустойку (пеню) у розмірі 3% вартості послуги по Договору № 11 від 12.08.2014 року, яка зазначена у п.1.1 договору у розмірі 26 % річних. Розрахунок такої пені з урахування річного строку позовної давності позивачка просить стягнути за період з 23.01.2023 по 22.01.2024, що з урахуванням кількості днів у відповідних періодах складає суму 228 384,03 грн.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення стягнення пені по договору, вказуючи, що договір банківського складу є нікчемним, а також звертала увагу на право суду її зменшити.

Судом встановлено, що між сторонами склались договірні відносини з надання банківських послуг, адже факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачкою коштів на депозитний рахунок 12.08.2014 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Станом на день розгляду справи в суді позивачеві кошти за банківським вкладом не повернуто.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Правовідносини з надання послуг врегульовано спеціальним законом, Законом України "Про захист прав споживачів", яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Так, згідно із ст.10 згаданого Закону, за наявності в роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено в годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Суд встановив наявність підстав для повернення банківського вкладу ОСОБА_1 за договором № 11 від 12.08.2014 у зв`язку із його невиконанням, тому вимоги ОСОБА_1 до АТ «Сенс банку» про стягнення пені в розмірі 228 384,03 грн у зв`язку із неповерненням банківського вкладу за згаданим договором підлягають частковому задоволенню.

За вимогами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 551 ЦК України та зменшити суму пені до 90 000 грн. за договором № 11 від 12.08.2014, оскільки розмір пені, який просить стягнути позивачка, є непропорційним, перевищує розмір депозиту майже в десять разів. При цьому суд враховує тривалий характер невиконання банком своїх зобов`язань.

Щодо стягнення судового збору.

Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 гривні.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2024 року становить за подання фізичною особою до суду позовної заяви: - майнового характеру потрібно сплатити: 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 1 211,20 грн та не більше 15 140 грн);

З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2 808 гривень.

На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», керуючись ст.ст.1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) неповернутий банківський вклад у розмірі 80 000 грн, проценти за користування депозитом у розмірі 20 856,99 грн, інфляційні втрати в порядку ст.625 ЦК України у розмірі 73 557, 68 грн., три відсотки річних в порядку ст.625 ЦК України у розмірі 16 345,89 грн, пеня в порядку ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі - 90000 грн., а всього має бути стягнуто 280 760,56 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (юридична адреса:м.Київ, вул.Велика Васильківська,100, ) на користь держави 2 808 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області 06.05.1997 р., зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «СенсБанк» юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

Суддя Василь Скорейко