Справа № 500/3918/15-ц
Провадження № 2/946/343/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Шарова Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ нежитлових приміщень, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та поділ нежитлового приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

06.07.2015 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, під час розгляду справи неодноразово уточнювала позовні вимоги, згідно останнього уточнення від 05.06.2018 року (т. 3 а.с. 47) просила визнати спільним майном подружжя адміністративно-торгівельні та торгово-складські приміщення, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , які складають 1/2 частину об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 ; автомобіль «SSANG YONG ACTYON», 2010 року випуску, який був зареєстрований за ОСОБА_2 до 23.02.2013 року; мопед "Судзукі", 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за нею; земельну ділянку для ведення садівництва, розміром 0, 0581 га, кадастровий номер :01:029:0047, розташовану у м. Ізмаїлі, садівниче товариство № 14,1; визнати за нею право власності на 1/4 частину об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 , яка складає 1/2 частину адміністративно-торгівельних та торгово-складських приміщень, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 ; виділити їй зі спільного майна мопед "Судзукі", 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за нею; земельну ділянку для ведення садівництва, розміром 0,0581 га, кадастровий номер :01:029:0047, розташовану у м. Ізмаїлі, садівниче товариство № 14,1; стягнути з відповідача на її користь 147725 грн 79 коп. компенсації частки автомобіля «SSANG YONG ACTYON», 2010 року випуску, стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 3654 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14500 грн, в подальшому ОСОБА_1 надала опис виконаних робіт (т.3. а.с. 84) та просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що 14.12.2002 вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , в період шлюбу ними було придбано та створене майно. З 19.08.2006 року вона зареєстрована фізичною особою-підприємцем та здійснювала свою підприємницьку діяльність у приміщенні по АДРЕСА_2 . У 2007 році спільно з відповідачем прийняли рішення про будівництво магазину на місці 1/2 частини житлового домоволодіння по АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_2 , який був знов створеною забудовою. Оскільки дозвіл на будівництво адміністративно-торгівельного будинку надається органами місцевого самоврядування виключно для юридичної особи або фізичної особи-підприємця, тому ними було прийнято рішення щодо реєстрації ОСОБА_2 фізичною особою-підприємцем. Проте фактично підприємницьку діяльність здійснювала вона, ОСОБА_2 , будучи моряком, більшу частину часу знаходився у рейсах. Зазначені приміщення створювались за спільні кошти подружжя, а саме за рахунок кредитних коштів та коштів, отриманих ОСОБА_2 під час роботи в якості моряка. Оскільки цей об`єкт був ними зведений підчас шлюбу, вона має право на 1/2 його частину. Також ними під час шлюбу був придбаний автомобіль «SSANG YONG ACTYON», 2010 року випуску, який відповідачем без її відома був проданий 23.02.2013, середня вартість якого на момент продажу згідно висновку додаткової судової авто-товарознавчої експертизи № 25/18 від 13.03.2018 року складає 17320 доларів США, та вона має право на 1/2 частку цієї суми, що складає 8660 доларів США. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.12.2012 року вона є власником земельної ділянки для ведення садівництва, кадастровий номер ділянки: :01:029:0047, розташованої у м. Ізмаїлі, садівниче товариство № 14,1. На підставі висновку експерта загальна вартість земельної ділянки становить 5904 доларів США та відповідач має право на 1/2 частину цієї ділянки. Також ними був придбаний мопед "Судзукі", 1996 р.в., д/н НОМЕР_1 , який зареєстрований за нею, згідно висновку експерта ринкова вартість якого складає 4218,42 грн, на 1/2 якого відповідач має право. Враховуючи, що після припинення спільного проживання ОСОБА_2 продав без її згоди автомобіль «SSANG YONG ACTYON», 2010 року випуску, вважає, що необхідно стягнути з відповідача на її користь компенсацію частки автомобіля «SSANG YONG ACTYON», 2010 року випуску, яка складається з: 8660 доларів США (вартість 1/2 частини автомобілю) - 2952 долара США (вартість 1/2 частини земельної ділянки) = 5708 доларів США х 26,25 (курс долара США) = 149 835 грн - 2109,21 грн (вартість 1/2 частки мопеду) = 147725,79 грн.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, під час розгляду справи неодноразово уточнював позовні вимоги, згідно останньої заяви про зміну позовних вимог від 25.01.2018 року (т. 2 а.с. 219) просив визнати його особистою приватною власністю 1/2 частину адміністративно-торговельної будівлі по АДРЕСА_1 , що складається з літ. «Б» та літ. «О»; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р», загальною площею 112,1 кв. м; виділити ОСОБА_1 : земельну ділянку площею 0,0581 га, кадастровий номер 1600000:01:029:0047, розташовану в місті Ізмаїлі Одеської області, садівниче товариство №14, земельна ділянка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), мопед «Сузукі», державний номер НОМЕР_1 , 1996 року випуску; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р», загальною площею 112,1 кв.м; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р», загальною площею 112,1 кв. м, та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що нерухоме майно по АДРЕСА_1 було отримано ним у приватну власність на підставі договору дарування від 09.09.2007 року. Приміщення літ. «Б» та літ. «О», які розташовані по АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ФОП ОСОБА_2 та використовуються ним у власній підприємницькій діяльності. 14.10.2008 ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа-підприємець, в процесі здійснення підприємницької діяльності, маючи намір відкрити магазин для торгівлі продуктами харчування та кафе, вирішив провести реконструкцію належного йому на праві власності майна по АДРЕСА_1 за рахунок особистих коштів, зокрема, прибутку від підприємницької діяльності, були отримані дозволи на виконання будівельних робіт, оплачені проектні, будівельні роботи та введені споруджені об`єкти до експлуатації. Після введення вказаних об`єктів в експлуатацію почав використовувати вказані об`єкти у власній підприємницькій діяльності та передав їх в оренду, одним з орендарів була позивачка за первісним позовом ФОП ОСОБА_1 . Таким чином, вказаний об`єкт нерухомості є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та поділу не підлягає. Під час шлюбу позивачем та відповідачем було набуто нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р», загальною площею 112,1 кв. м, яке зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 , тому підлягає визнанню за ними по 1/2 частині вказаного нежитлового приміщення за кожним. Враховуючи, що автомобіль марки «SSANG YONG ACTYON» 2010 року випуску, у власності ОСОБА_2 не перебуває, відсутня потреба стягувати з ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля, так як інше спільне майно - земельна ділянка площею 0,0581 га, кадастровий номер 1600000:01:029:0047, та мопед «Сузукі», державний номер НОМЕР_1 , 1996 року випуску, перевищує ринкову вартість автомобіля марки «SSANG YONG ACTYON», 2010 року випуску.

Процесуальні дії суду

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакар О.Я. від 07.07.2015 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху..

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакар О.Я. від10.07.2015 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2015 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 .

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.10.2015 накладено арешт на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2015 призначено судову будівельно технічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 провадження по справі відновлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2016 клопотання експерта задоволено, провадження по справі зупинено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2016 провадження по справі відновлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.09.2015 призначено судова будівельно технічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2017 року провадження по справі відновлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.05.2017 призначено повторну судову будівельно технічну експертизу, оціночно земельну експертизу, авто-товарознавчу експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2017 провадження по справі відновлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2017 провадження по справі зупинено для продовження проведення судової будівельно технічної експертизи.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 провадження по справі відновлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.01.2018 було задоволено заяву представника відповідача за первісним позовом про витребування доказів.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2018 по справі було призначено додаткову судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2018 задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом про витребування доказів.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2018 розгляд справи призначено по суті.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2018 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 адміністративно-торгівельні та торгово-складські приміщення, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , які складають 1/2 частину об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 ; автомобіль «SSANG YONG ACTYON» 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 до 30.03.2013 року; мопед "Судзукі" 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 ; земельну ділянку для ведення садівництва, розміром 0, 0581 га, кадастровий номер ділянки :01:029:0047, розташованої у м. Ізмаїлі, садівниче товариство № 14,1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 , яка складає 1/2 частину адміністративно-торгівельних та торгово-складських приміщень, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_1 з спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мопед "Судзукі" 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 та земельну ділянку для ведення садівництва, розміром 0, 0581 га, кадастровий номер ділянки :01:029:0047, розташованої у м. Ізмаїлі, садівниче товариство № 14,1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р», загальною площею 112,1 кв. м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р», загальною площею 112,1 кв. м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 632 (шістсот тридцять дві) гривні 50 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 3 а.с. 106-118).

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 27.11.2018 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області без змін (т. 3 а.с. 196-204).

Постановою Верховного Суду від 02.06.2021 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ нежитлових приміщень під літ. «Б» та літ. «О», розташованих по АДРЕСА_1 ; часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та поділ нежитлового приміщення, АДРЕСА_2 (магазину літ. «Р») і відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 4 а.с. 57-65).

12.07.2021 року проведено автоматизований розподіл судової справи, цивільна справа передана для розгляду судді Смокіній Г.І. (т. 4 а.с. 67).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2021 справу прийнято до свого провадження в загальному позовному провадженні (т. 4 а.с. 68).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (т. 4 а.с. 115).

Аргументи учасників справи

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю сторін адміністративно-торгівельні та торгово-складські приміщення, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , які складають 1/2 частину об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 , та визнання за позивачкою права власності на 1/4 частину вищевказаного об`єкта нерухомості, та заперечувала проти задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 про визнання його особистою приватною власністю 1/2 частини адміністративно-торгівельних та торгово-складських приміщень, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , визнання спільноюсумісною власністю сторін нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р», загальною площею 112,1 кв. м та визнання права власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна за кожною зі сторін, пояснюючи це тим, що на підставі договору дарування від 15.05.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д. за реєстровим номером № 205 ОСОБА_1 була власником 1/11 частини житлового будинку по АДРЕСА_4 . 2005 року вона отримала дозвіл на переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_2 під магазин продтоварів, у 2005-2006 роках належна їй частка житлового будинку була переобладнана під магазин продтоварів, що складає літ. «Р» по АДРЕСА_2 . Після переобладнання площа належної будівлі збільшилась удвічі, тому ОСОБА_2 має право на 1/2 частину реконструкції, яка становить 1/4 частину реконструйованого об`єкту. Належних та допустимих доказів того, що вищевказане майно є знов створеним відповідачем не надано. Крім того, ОСОБА_2 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що нерухоме майно по АДРЕСА_1 створене у період шлюбу за особисті кошти відповідача не в інтересах сім`ї, а тому вважає знов створене майно по АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, збудованим за рахунок спільних коштів подружжя, та за нею необхідно визнати право власності на 1/2 частину вищевказаного майна.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали зустрічні вимоги про визнання його особистою приватною власністю 1/2 частини адміністративно-торгівельних та торгово-складських приміщень, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , визнання спільноюсумісною власністю сторін нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р», загальною площею 112,1 кв. м та визнання права власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна за кожною зі сторін та заперечували проти задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю сторін адміністративно-торгівельні та торгово-складські приміщення, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , які складають 1/2 частину об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 та визнання за позивачкою права власності на 1/4 частину вищевказаного об`єкта нерухомості, пояснюючи тим, що вищевказаний об`єкт нерухомості є особистою приватною власністю ФОП ОСОБА_2 та використовується ним у власній підприємницькій діяльності, будівництво якого здійснювалась за рахунок коштів, отриманих від такої діяльності, з метою її подальшого здійснення не в інтересах сім`ї. Крім того, за час перебування у шлюбі сторонами було знесено старий житловий будинок літ. Б по АДРЕСА_2 та за рахунок спільних коштів побудовано нежитлове приміщення - магазин літ. «Р», загальною площею 112,1 кв. м, який за своєю площею та вартістю істотно збільшився, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

14.12.2002 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (т.3 а.с. 8).

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.07.2013 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано (т.1 а.с. 6).

Згідно з довідкою Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Одеській області від 25.02.2015 року в якості суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 значиться з 19.08.2006 року, ОСОБА_2 в якості суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи значиться з 15.10.2008 року, знятий з обліку в Ізмаїльському міськрайонному управлінні юстиції 26.11.2014 року (т.1 а.с. 27).

На підставі договору дарування частини домоволодіння від 15.05.2002, ОСОБА_3 є власником 1/11 частини житлового домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 41).

Ршенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 841 від 16.07.2002 надано дозвіл ОСОБА_3 на виконання капітального ремонту житлового будинку літ. «В» з переобладнанням житлової кімнати № 1 під санвузол, душову, коридор; веранди кухні № 2 під вітальню, коридор, з прибудовою кухні, житлової кімнати, комори і облаштування мансардного поверху, який складається із трьох жилих кімнат на земельній ділянці, яка знаходиться у приватній власності, по АДРЕСА_2 , згідно схеми генерального плану, що додається (т.2 а.с. 249).

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1754 від 28.12.2004 надано дозвіл ОСОБА_3 на виконання робіт по проектуванню переобладнання житлового будинку лит. «В» зі зміною призначення у нежитловий під магазин продовольчих товарів площею 115, 26 кв.м по АДРЕСА_4 (т.2 а.с. 242).

На підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 177 від 13.05.2005 надано ФОП ОСОБА_3 дозвіл на виконання будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку по АДРЕСА_4 під магазин (т.2 а.с. 240).

Відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 18.05.2006 був прийнятий в експлуатацію магазин продовольчих товарів (після реконструкції житлового будинку) по АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 93).

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.09.2007, ОСОБА_3 є власником 1/11 частки домоволодіння адресою: АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 646 від 15.08.2006 (т.1 а.с. 98).

Відповідно до п. 4.1. договору про виділення частки в натурі від 01.10.2007 у користування ОСОБА_3 перейшла крамниця літер «Р», загальною площею 112,1 кв.м з привласненням поштової адреси: АДРЕСА_2 (т.3 а.с. 33).

Згідно договору дарування від 09.07.2007 ОСОБА_2 прийняв в дар та безоплатно у власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с. 36).

На підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 849 від 30.10.2008, виданого ФОП ОСОБА_2 , було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва адміністративно-торгового будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 196).

Відповідно до п. 9 архітектурно-планувального завдання № 24/2008 на будівництво адміністративно торговельної будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розташована частина ветхого житлового будинку, яка підлягає знесенню (т.1 а.с. 173).

Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 28.11.2008, була прийнята в експлуатацію адміністративно-торгівельна будівля по АДРЕСА_5 , загальною площею 171, 5 кв. м (т.1 а.с. 17). Будівельно-монтажні роботи здійснені з 22.03.2008 по 25.11.2008.

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1608 від 04.12.2008 був затверджений акт державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію закінченої будівництвом адміністративно торговельної будівлі по АДРЕСА_5 , загальна площа приміщень адміністративно торговельної будівлі 171, 5 кв. м (т.1 а.с. 180).

На підставі свідоцтва про право власності № 1330 від 17.12.2008 ОСОБА_2 є власником 1/2 частки будинку житлового будівля (адміністративно торговельна будівля) за адресою: АДРЕСА_1 . 1/2 частка складається із літ «Б», загальна площа 171, 5 кв. м (т.1 а.с. 7), що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.12.2008 (т. 1 а.с. 32).

Згідно сертифіката відповідності № 15001305 від 29.10.2010 Інспекція державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкту торгово складської частини адміністративно-торгового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 101, 1 кв. м (т.1 а.с. 81).

На підставі акту готовності об`єкта до експлуатації № 1305 від 29.10.2010 є закінченим будівництвом об`єкт: будівництво торгово-складської частини адміністративно-торгового будинку по АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 76). На підставі п. 5 вищезазначеного акту будівельно монтажні роботи виконано у період з грудня 2007 року по жовтень 2010 року.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок в АДРЕСА_1 , адміністративно торгівельна будівля літ . «Б» має загальну площу 171,5 кв. м, торгово-складська будівля літ. «О» має загальну площу 100,1 кв. м (т. 2 а.с. 30).

Торгово-складська будівля літ. «О» є закінченим будівництвом об`єктом, проте право власності в установленому законом порядку не зареєстроване.

Згідно із довідкою першого Ізмаїльського відділення ПАТ ООД «Райффайзен Банк Аваль» від 03.05.2018, ОСОБА_1 надано кредит згідно кредитного договору № 010/1556/07-600 від 12.11.2007 у розмірі 430000 грн під залог нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у травні 2010 року кредит було погашено у повному обсязі (т.3 а.с. 39).

Згідно з довідкою Головного управління ДПС в Одеській області від 08.05.2024 № 2345/АП/15-32-54-15, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ізмаїльській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області в якості ФОП з 19.08.2006 по теперішній час, розмір доходів становить: за ІV квартал 2006 року обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітній квартал наростаючим підсумком з початку терміну дії Свідоцтва про сплату єдиного податку в календарному році становить 31568 грн, за ІV квартал 2007 58780 грн, за ІV квартал 2008 80671 грн, за ІV квартал 2009 24191 грн, за ІV квартал 2010 4500, сума чистого оподаткованого доходу за 2011 рік 6803 грн, за 2012 рік - 13815 (т. 4 а.с. 159-161).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів в період з 01.01.2006 по 31.12.2011 року ОСОБА_2 з 2006 року по 2009 рік не мав доходу від підприємницької діяльності, у 2010 році дохід склав 3000 грн, у 2011 році дохід склав 4250 грн (т. 3 а.с. 46).

Згідно висновку № 092/2017 повторної судової оціночно-будівельної та земельно-оціночної експертизи, складеного 18.10.2017 судовим експертом ОСОБА_5 , вартість об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається з літ. «Б» та літ «О», на момент складання висновку становить 4341322 грн, ринкова вартість об`єкту нерухомості літ. «Р», розташованого по АДРЕСА_2 (з урахуванням вартості земельного компоненту під забудовою) на момент складання висновку становить 2197608 грн (т. 2 а.с. 127-157).

Позиція суду

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Згідно з частинами другою, третьою статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права та пропорційність.

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Вислухавши відповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного та часткове задоволення зустрічного позову в частині, що направлена Верховним Судом на новий розгляд, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому зподружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що положення статей 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначила, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого з подружжя - невласника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилася, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, невласника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, невласника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України не визнаються підставами для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя спричинить, непропорційне втручання у право власності на майно одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс15 зазначено, що майно фізичної особи - підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.

У постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року в справі № 6-1752цс15 зроблено висновок, що системний аналіз статей 57, 60 та 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.12.2021 № 161/7804/19, де вказано, що саме по собі використання особою спірного майна в підприємницькій діяльності не спростовує поширення на спірні нежитлові приміщення правового режиму спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію».

У постанові ВС від 02.08.2022 № 2-7539/08 зазначено, що вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі.

Повертаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що суди, зробивши висновок про те, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 (магазину літ. «Р») є реконструкцією набутого ОСОБА_1 до шлюбу майна, а не новоствореним майном, не з`ясували, чи використовувались конструктивні елементи житлового будинку при будівництві магазину, не надали оцінки доводам ОСОБА_2 про те, що житлове приміщення літ. «В», яке знаходилося за вказаною адресою, було одноповерховим глинобетонним будинком площею 17,8 м кв., який повністю знесено та побудовано магазин літ. «Р», який є двоповерховою цегляною будівлею з нульовим зносом та площею 112,1 м кв., та не встановили відсоткове співвідношення реконструкції до новоствореного майна.

Застосувавши до спірних правовідносин положення статті 62 СК України та вважаючи спільною сумісною власністю 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 (магазину літ. «Р»), суди: не врахували, що в силу положень зазначеної норми права у випадку підтвердження істотного збільшення вартості майна одного з подружжя спільними затратами саме таке майно, а не його частина, може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя; не встановили істотність збільшення вартості майна та не порівняли вартість об`єкта до та після реконструкції; не мотивували визнання за ОСОБА_2 права власності саме на 1/4 частину вказаного нежитлового приміщення.

У той же час, вирішуючи питання поділу нежитлових приміщень під літ. «Б» та літ. «О», розташованих по АДРЕСА_1 , суди вважали за можливе застосувати до спірних правовідносин положення статті 61 СК України щодо набуття подружжям у шлюбі права спільної сумісної власності на новостворене майно. Тобто, встановивши, що як будівля магазину літ. «Р» по АДРЕСА_2 , так і нежитлові приміщення під літ. «Б» та літ. «О» АДРЕСА_1 , побудовані на місці домоволодінь, які належали кожному з подружжя на праві особистої приватної власності, суди неоднаково та вибірково застосували норми матеріального права, поклавши при цьому на сторони різний обсяг обов`язків із доказування в частині визначення правового режиму майна як реконструкції чи новобудови.

Суди не встановили, чи будувалися нежитлові приміщення під літ. «Б» та літ. «О», розташовані по АДРЕСА_1 , за особисті кошти ОСОБА_2 , отримані від підприємницької діяльності, чи за спільні кошти подружжя.

Суди не врахували, що за жодною зі сторін право власності на нежитлове приміщення під літ. «О» по АДРЕСА_1 , не зареєстровано, та не визначилися, що саме підлягає поділу між подружжям: нежитлове приміщення як окремий об`єкт нерухомого майна чи його конструктивні елементи та будівельні матеріали.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилалась на те, що нежитлові приміщення літ. «Б» та літ. «О» по АДРЕСА_1 знов збудовані у період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя в інтересах сім`ї, доказів здійснення будівництва ОСОБА_2 за рахунок власних коштів, в тому числі доходів від підприємницької діяльності, останнім не надано, отже нежитлові приміщення літ. «Б» та літ. «О» по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя. Натомість будівля магазину літ. «Р» по АДРЕСА_2 є реконструйованим об`єктом нерухомості, площа якого після реконструкції збільшилась удвічі, отже відповідач ОСОБА_2 має право на 1/4 частину реконструкції, проведеної за рахунок спільних коштів подружжя.

Натомість ОСОБА_2 посилався на те, що нежитлові приміщення літ. «Б» та літ. «О» по АДРЕСА_1 збудовані ним як суб`єктом підприємницької діяльності за кошти, отримані від такої діяльності та не в інтересах сім`ї та є його особистою приватною власністю. В свою чергу, будівля магазину літ. «Р» по АДРЕСА_2 є знов створеним майном, оскільки житлове приміщення літ. «В», яке знаходилося за вказаною адресою, було одноповерховим глинобетонним будинком площею 17,8 м кв., який повністю знесено та побудовано магазин літ. «Р», який є двоповерховою цегляною будівлею з нульовим зносом та площею 112,1 м кв.,будівництво якого здійснювалось за рахунок спільних коштів подружжя, а тому є спільною сумісною власністю сторін.

Судом встановлено, що будівництво приміщення літ. «Б» та літ. «О», розташованих по АДРЕСА_1 було здійснено за рахунок спільних коштів подружжя, що підтверджено випискою по рахунку № НОМЕР_5 з 01.01.2002 по 03.06.2016 на ім`я ОСОБА_3 у філії АТ «Укрексімбанк» у м. Ізмаїлі (т.3., а.с. 14-19), випискою по рахунку № НОМЕР_6 з 05.09.2008 по 31.12.2010 та з 01.01.2012 по 31.12.2012 на ім`я ОСОБА_1 у відділенні ПУМБ у м. Ізмаїлі (т.3 а.с. 20-23), довідкою першого Ізмаїльського відділення ПАТ ООД «Райффайзен Банк Аваль» від 03.05.2018, згідно якої ОСОБА_1 надано кредит згідно кредитного договору № 010/1556/07-600 від 12.11.2007 у розмірі 430000 грн під залог нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у травні 2010 року кредит було погашено у повному обсязі (т. 3 а.с. 39).

Згідно з довідкою Головного управління ДПС в Одеській області від 08.05.2024 № 2345/АП/15-32-54-15, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ізмаїльській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області в якості ФОП з 19.08.2006 по теперішній час, розмір доходів становить: за ІV квартал 2006 року обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітній квартал наростаючим підсумком з початку терміну дії Свідоцтва про сплату єдиного податку в календарному році становить 31568 грн, за ІV квартал 2007 58780 грн, за ІV квартал 2008 80671 грн, за ІV квартал 2009 24191 грн, за ІV квартал 2010 4500, сума чистого оподаткованого доходу за 2011 рік 6803 грн, за 2012 рік - 13815 (т. 4 а.с. 159-161).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів в період з 01.01.2006 по 31.12.2011 року ОСОБА_2 з 2006 року по 2009 рік не мав доходу від підприємницької діяльності, у 2010 році дохід склав 3000 грн, у 2011 році дохід склав 4250 грн (т. 3 а.с. 46).

Враховуючи, що будівництво нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , було проведено з 22.03.2008 року по 25.11.2008 року, а будівництво нежитлового приміщення літ. «О» було проведено з грудня 2007 року по жовтень 2010 року, дохід ОСОБА_2 від підприємницької діяльності у вказаний період є недостатнім для висновку, що будівництво вищезазначених приміщень здійснювалось за особисті кошти ОСОБА_2 .

Договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2011 року (т.2 а.с. 217) укладався між сторонами після завершення будівництва приміщень літ. «Б» та літ. «О», розташованих по АДРЕСА_1 , і це майно використовувалось для здійснення підприємницької діяльності як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів, що спірне нерухоме майно будувалось в період шлюбу без використання коштів сімейного бюджету за особисті кошти ОСОБА_2 , а справжньою метою будівництва були інтереси ОСОБА_2 , не пов`язані з сімейними.

У п. 9 архітектурно-планувального завдання № 24/2008 на будівництво адміністративно торговельної будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено, що на земельній ділянці розташована частина ветхого житлового будинку, яка підлягає знесенню, тому суд доходить висновку, що адміністративно-торгівельні та торгово-складські приміщення, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", та розташовані по АДРЕСА_1 , які складають 1/2 частину об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 , є новоствореним майном замість знесеної частини старого житлового будинку.

Згідно висновку № 092/2017 повторної судової оціночно-будівельної та земельно-оціночної експертизи, складеного 18.10.2017 року судовим експертом ОСОБА_5 (т.2. а.с. 127), вартість об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається з літ. «Б» та літ «О», на момент складання даного висновку становить 4341322 грн.

Суд не приймає до уваги висновок № 20 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі, складений 12.01.2017 року судовим експертом Гончар Н.В. (т.2. а.с. 46) у зв`язку з тим, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 23.05.2017 року висновок експерта ОСОБА_6 був визнаний необґрунтованим та по справі була призначена повторна експертиза (т.2. а.с. 106).

Враховуючи, що вищезазначений об`єкт нерухомості зведений ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час шлюбу, за спільні кошти та в інтересах сім`ї, суд дійшов висновку про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя адміністративно-торгівельних та торгово-складських приміщень, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , які складають 1/2 частину об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 , та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину вказаного об`єкту нерухомості.

З огляду на те, що приміщення літ. «О» по АДРЕСА_1 закінчене будівництвом, прийняте до експлуатації та використовується за своїм функціональним призначенням, право власності на яке не зареєстроване у зв`язку з нездійсненням відповідних дій з боку відповідача ОСОБА_2 , що перешкоджає ОСОБА_1 реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна, суд дійшов висновку про можливість здійснити поділ вказаного нерухомого майна за відсутності його державної реєстрації.

Судом також встановлено, що за період перебування сторін у шлюбі проведено реконструкцію належного ОСОБА_1 житлового будинку по АДРЕСА_4 в магазин продовольчих товарів.

Згідно із п. 1, 5 договору дарування частини домоволодіння від 15.05.2002, ОСОБА_3 прийняла в дар 1/11 частин житлового домоволодіння з надвірними спорудами в АДРЕСА_4 , який складається з літ. «В» будинок жилий глинобитний жилою площею 17,8 кв. м, інвентаризаційна оцінка вищевказаної частини домоволодіння становить 5192 грн.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.09.2007 та договору про виділення частки в натурі від 01.10.2007, 1/11 частка нерухомого майна по АДРЕСА_2 складається з крамниці літ. «Р» загальною площею 112,1 кв. м.

Згідно висновку № 092/2017 повторної судової оціночно-будівельної та земельно-оціночної експертизи, складеного 18.10.2017 судовим експертом ОСОБА_5 , ринкова вартість об`єкту нерухомості літ. «Р», розташованого по АДРЕСА_2 , (з урахуванням вартості земельного компоненту під забудовою) на момент складання висновку становить 2197608 грн.

Отже, під час здійснення будівельних робіт у процесі реконструкції належного ОСОБА_1 нерухомого майна, проведених за рахунок спільних коштів подружжя, істотно збільшилась як його площа (на момент набуття - 17,8 кв. м, після реконструкції - 112,1 кв. м, тобто більше ніж у 6 разів), так і його вартість (на момент набуття - 5192 грн, після реконструкції на момент складення висновку експерта - 2197608 грн), з урахуванням чого суд доходить висновку щодо визнання крамниці літ. «Р» загальною площею 112,1 кв. м по АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину вищевказаного майна.

Таким чином, здійснивши аналіз наданих суду доказів, суд дійшов висновкупро задоволення вимог ОСОБА_1 щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя адміністративно-торгівельних та торгово-складських приміщень, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , які складають 1/2 частину об`єкту нерухомості за вказаною адресою, та виділення їй у власність 1/4 частини вищевказаного нерухомого майна, та часткове задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р», та виділення у його власність 1/2 частини вищевказаного нерухомого майна, у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю адміністративно-торгівельних та торгово-складських приміщень, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Керуючись ст. 12, 13, 77-81, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ нежитлових приміщень задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адміністративно-торгівельні та торгово-складські приміщення, що складаються з літ. "Б" та літ. "О", які розташовані по АДРЕСА_1 , які складають 1/2 частину об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у власність 1/4 частину нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 , які складаються з літ. "Б" та літ. "О".

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та поділ нежитлового приміщення задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р».

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у власність 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , що складається з магазину літ. «Р».

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Г.І.Смокіна