ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року

м. Харків

справа № 638/4290/23

провадження № 22-ц/818/785/24

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року у складі судді Штих Т.В.,-

УСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про примусове виконання зобов`язання за договором позики від 13 травня 2017 року і стягнення боргу на загальну суму 1545673,00 грн, яка складається з суми основного боргу в розмірі 40000,00 доларів США, що за курсом Національно банку України до національної валюти на час звернення позивача до суду складає 1 462 400,00 грн і три відсотка річних від простроченої суми боргу за період з 01 жовтня 2020 року по 15 травня 2023 року в сумі 83273,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 травня 2017 року між ним, як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, у формі розписки-зобов`язання був укладений письмовий договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримала від нього 40000,00 доларів США, але в подальшому відмовилась виконувати взяті на себе зобов`язання, відповіді на письмову пропозицію від 27 вересня 2020 року про досудове врегулювання спору не надала і отримані в позику гроші повертати відмовилась, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1545673,00 (один мільйон п`ятсот сорок п`ять тисяч шістсот сімдесят три) гривні та судовий збір в сумі 13420,00 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 повністю заперечує отриманя будь яких коштів в позиву від позивача. Постановою Харківського апеляційного суду від 25.04.2023 року по справі № 638/14722/20 встановлено, що 13.05.2017 року ОСОБА_1 уклав договори позики без нарахування відсотків та цільовим використанням суми позики з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і 18.05.2017 року з ОСОБА_6 , за якими взяв у борг у них по 20000,00 доларів США з метою стовідсоткової передплати за договорами асоційованого членства у споживчому товаристві ЖБК «Авантаж» № 60-50/Н, № 22-17/Нп, № 23-18/Нп від 12.08.2015 року, укладеними між Споживчим товариством «ЖБК «Авантаж» та ОСОБА_2 , яка доводиться йому тещою. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_1 складено відповідні розписки. ОСОБА_1 , який у 2017 році був державним службовцем, мав зазначити вказані суми позики у розділі 13 «Фінансові зобов`язання» поданих ним декларацій за 2017 та 2018 роки. Крім того, наявність будь-яких майнових прав ОСОБА_1 за розпискою- зобов`язанням від 13.05.2017 року мали бути також задекларовані останнім. Проте, а ні отримані Позивачем кошти у позику, а ні майнові зобов`язання Відповідача перед останнім, ним у вказані періоди не декларувалися (постанова Харківського апеляційного суду від 25.04.2023 року по справі № 638/14722/20), що також додатково свідчить про їх відсутність. Крім того, висновок суду першої інстанції про підписання Відповідачем розписки- зобов`язання від 13.05.2017 року ґрунтується на неналежному та недопустимому доказі - висновку експертного почеркознавчого дослідження №16489 від 12.10.2020 року Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Заел. проф. М.С. Бокаріуса». Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18 висновок експерта не може бути належним і допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, і що такий висновок підготовлено для подання до суду. Згідно постанови КІДС ВС у справі №753/11670/17 від 11.06.2021 року розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику. У постанові КЦС ВС від 22.08.2019 року у справі №369/3340/16-ц суд зробив висновок, що факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі № 632/2209/16 боргова розписка, яка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики. Отже, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Договір позики є укладеним із моменту передання позикодавцем та отримання позичальником коштів. У разі ж, якщо цієї істотної умови відповідного договору немає, він вважатиметься неукладеним, оскільки факт підписання договору позики / складання розписки за відсутності фактів передання й отримання коштів не створює на майбутнє для позичальника обов`язку щодо їх повернення. Ці факти суди мають установити першочергово, адже в разі їх відсутності договір позики є неукладеним, а отже не породжує жодних правових наслідків для сторін, зокрема і для позичальника щодо повернення коштів. Надана Позивачем розписка-зобов`язання від 13.05.2017 року не містить дати отримання Відповідачем від Позивача грошових коштів, а отже не підтверджує того, що її складанню передував факт передачі коштів, тому не засвідчує факт отримання коштів саме на підставі договору позики, а також не підтверджує отримання коштів безпосередньо в борг та з її змісту не вбачається обов`язок повернення нібито запозичених коштів. Тому зазначена розписка не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики як реальної односторонньої оплатної угоди, а тому висновки суду першої інстанції, що Позивач зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кошти в сумі 40 000.00 доларів США і факт отримання вказаної грошової суми підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи, які Відповідач повинен повернути є такими, що суперечать вимогам ст.ст. 1046- 1050 ЦК України та фактичним обставинам справи і є припущеннями, на яких відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України не може грунтуватися рішення суду. Оскільки розписка-зобов`язання від 13.05.2017 року не підтверджує факт отримання відповідачем коштів у борг і виникнення у Відповідача обов`язку з їх повернення на вимогу кредитора, тобто існування між сторонами договірних правовідносин за договором позики, суд дійшов невірного висновку й про наявність правових підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судом, що згідно оригіналу розписки-зобов`язання від 13 травня 2017 року, відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 в позику 40.000,00 доларів США.

Досліджуючи зміст розписки-зобов`язання встановлено, що 13 травня 2017 року позичальником ОСОБА_2 від позикодавця ОСОБА_1 отримано в позику 40000,00 доларів США для здійснення стовідсоткової передплати за договорами асоційованого членства у споживчому товаристві «ЖБК «Авантаж» № 60-50/Н, № 22-17/Нп, № 23-18/Нп щодо будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_1 площею 140,6 кв.м. та двох місць для паркування автомобіля АДРЕСА_2 , укладених між ОСОБА_2 та Споживчим товариством «ЖБК «Авантаж» 12 травня 2015 року.

Отримання відповідачем позики підтверджується змістом абзацу першого розписки-зобов`язання від 13 травня 2017 року, а саме: «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Дзержинським РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 02.04.2015, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , цією розпискою підтверджую отримання від громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 11.06.1997, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , в позику грошових коштів в сумі 4.000 (сорок тисяч) доларів США, що становить за актуальним офіційним обмінним курсом гривні (26.474) до іноземної валюти (долар США) Нацбанку України 1 058 960 (один мільйон п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень».

Згідно абзацу третього розписки позичальник ОСОБА_2 брала на себе зобов`язання переоформити договори асоційованого членства у Споживчому товаристві «ЖБК «Авантаж» або переоформити право власності на вказану вище нерухомість на позикодавця ОСОБА_1 за першою його вимогою, як на особу, яка фактично сплатила вартість вказаних вище об`єктів нерухомого майна.

Згідно висновку експертного почеркознавчого дослідження №16489 від 12 жовтня 2020 року Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» підпис від імені ОСОБА_2 в розписці-зобов`язанні від 13 травня 2017 року на суму 40000,00 доларів США, розташований внизу під текстом, виконано ОСОБА_2 . Висновок експертного почеркознавчого дослідження носить категоричний характер.

При встановленні фактів та обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення проти них суд враховує обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі №638/14722/20, що набрало законної сили, у якій брала участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно постанови Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі №638/14722/20 відповідач ОСОБА_2 у визначені договорами асоційованого членства у Споживчому товаристві «ЖБК «Авантаж» від 12 серпня 2015 року № 60-50/Н, № 22-17/Нп та № 23-18/Нп строки, а саме до 12 квітня 2017 року, долю (пайові внески)

у товариство не внесла і мала прострочену заборгованість.

У справі №638/14722/20 встановлено, що за договором № 60-50/Н від 12 серпня 2015 року пайовий внесок в розмірі 984200,00 грн за будівництво квартири АДРЕСА_1 був внесений ОСОБА_2 в період з 13 по 22 травня 2017 року, за договором № 22-17/Нп від 12 серпня 2015 року пайовий внесок в розмірі 100000,00 грн за будівництво місця для паркування № 17 був внесений ОСОБА_2 23 травня 2017 року і за договором № 22-18/Нп від 12 серпня 2015 року пайовий внесок в розмірі 100.000,00 грн за будівництво місця для паркування № 18 був внесений ОСОБА_2 24 травня 2017 року, що підтверджується довідками Споживчого товариства «ЖБК «Авантаж» від 24 травня 2017 року та 08 червня 2017 року та копіями квитанцій, платником у яких вказана ОСОБА_2 .

Постанова Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі №638/14722/20 відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України має преюдиціальне значення для встановлення окремих фактів і обставин у справі №638/4290/23.

Викладене доводить, що відповідач ОСОБА_2 протягом двох років не виконувала свої фінансові зобов`язання за вказаними договорами асоційованого членства і свій перший внесок Споживче товариство «ЖБК «Авантаж» здійснила 13 травня 2017 року, яка співпадає з датою запозичення коштів у ОСОБА_1 згідно розписки-зобов`язання від 13 травня 2017 року.

Суд оцінює ці факти як підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 можливість виконати свої фінансові зобов`язання за вказаними вище договорами асоційованого членства у Споживчому товаристві «ЖБК «Авантаж» отримала після запозичення у позивача ОСОБА_1 грошових коштів за розпискою-зобов`язанням від 13 травня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги, судом твердження відповідачки ОСОБА_2 з приводу того, що вона заперечує про свідоме підписання нею розписки-зобов`язання від 13 травня 2017 року судом відхилені на підставі об`єктивної оцінки наявних у справі і досліджених судом доказів у їх сукупності та взаємному зв`язку.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом; аналогічні приписи закріплені у частинах першій і другій статті 4 ЦПК України, чинного на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; аналогічний припис закріплений у частині першій статті 2 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики від розписки-зобов`язання від 13 травня 2017 року, а також 3% за час прострочення виконання зобов`язання за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до змісту розписки-зобов`язання 13 травня 2017 року позичальником ОСОБА_2 від позикодавця ОСОБА_1 отримано в позику 40000,00 доларів США для здійснення стовідсоткової передплати за договорами асоційованого членства у споживчому товаристві «ЖБК «Авантаж» № 60-50/Н, № 22-17/Нп, № 23-18/Нп щодо будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_1 площею 140,6 кв.м. та двох місць для паркування автомобіля АДРЕСА_2 , укладених між ОСОБА_2 та Споживчим товариством «ЖБК «Авантаж» 12 травня 2015 року.

Отримання відповідачем позики підтверджується змістом абзацу першого розписки-зобов`язання від 13 травня 2017 року, а саме: «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Дзержинським РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 02.04.2015, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , цією розпискою підтверджую отримання від громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 11.06.1997, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , в позику грошових коштів в сумі 4.000 (сорок тисяч) доларів США, що становить за актуальним офіційним обмінним курсом гривні (26.474) до іноземної валюти (долар США) Нацбанку України 1 058 960 (один мільйон п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень».

У постанові Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі №638/14722/20, що відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України має преюдиціальне значення у дійсній справі судом надана оцінка спірним правовідносинам та зроблено висновок, що між сторонами при укладені договору від 13 травня 2017 року виникли правовідносини з договору позики та належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як вбачаєтьсяз наявного в матеріалах справи розписки - зобов`язання від 13 травня 2017 року ОСОБА_2 власноручно підписано, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання позичальника, містить умови отримання позичальником у борг грошових коштів в розмірі 40000,00 дол США від позивача та зобов`язання з їх повернення, яких відповідач не виконала.

Для доведення не підписання розписки-зобов`язання від 13 травня 2017 року, ОСОБА_2 не надала доказів на спростування наявних доказів в матеріалах справи.

Заявлену та призначену експертизу проведено не було, оскільки відповідачка не надала на виконання клопотання експерта необхідні матеріали.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості.

Проте судова колегія не погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення 3% річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту розписки-зобов`язання не вбачається кінцева дата, до настання якої Відповідач нібито зобов`язаний вчинити певні дії на користь Позивача.

Матеріали справи не містять вимоги позивача про повернення ОСОБА_2 суми позики, з дати отримання якої можна вважати боржника таким, що прострочив зобов`язання.

Надана пропозиція ОСОБА_1 про досудове врегулювання спору містила лише вимогу про добровільне виконання зобов`язань щодо переоформлення договорів асоційованого членства у СТ «ЖБК «АВАНТАЖ». Саме лише зазначення в даному документі про можливе пред`явлення позовної заяви про стягнення коштів не є вимогою про повернення боргу.

Отже, строк виконання обов`язку є таким, що настав, вважається з моменту пред`явлення позовної заяви, а тому підстави для застосування ст.625 ЦК України й стягнення 3% річних з 01.10.2020 року по 15.05.2023 року у суду першої інстанції були відсутні.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з відповідачки на користь позивача 1462400 грн за договором позики. У задоволені позову про стягнення 3% річних з 01.10.2020 року по 15.05.2023 року належить відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 12697, 00 грн. За розгляд апеляційної скарги з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1087,02 грн.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РН ОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РН ОКПП 1462400 (один мільйон чотириста шістдесят дві тисячі чотириста) грн, 00 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 12697(дванадцять тисяч шістсот дев`яносто сім) грн 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір за подання апеляційної скарги 1087( одну тисячу вісімдесят сім) грн 02 ком.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2024

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований