Єдиний унікальний номер 344/6393/24
Номер провадження 2/341/398/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 травня 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ

Представник ОСОБА_2 в інтересах ТзОВ «Іннова фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 35601,0 грн та сплачений судовий збір.

Позовна заява обгрунтована тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим у нього виникла загальна заборгованість на суму 35601,0 грн, з яких: 6000,0 грн заборгованість за тілом кредиту, 29601,0 грн заборгованість за процентами.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09.04.2024 цю справу передано за підсудністю до Галицького районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2024 справу ЄУН 344/6393/24 передано судді Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергелю М. Р.

Ухвалою від 07.05.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Запропоновано відповідачу, у випадку заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду подати до суду відзив на позов, копію якого разом із доданими до нього документами надіслати позивачу.

Судове засідання призначено на 23.05.2024.

У судове засідання 23.05.2024 представник позивача та відповідач не з`явились.

Копія ухвали про відкриття провадження надіслана на офіційну зареєстровану електронну адресу представника позивача та до його електронного кабінету.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином відповідно до приписів статей 14, 128 ЦПК України.

Повістку про виклик до суду надіслано на офіційну зареєстровану адресу відповідача. Відповідач повістку не отримав, така повернулась до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Крім цього, відповідачу, який зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, що забезпечує обмін документами, 07.05.2024 суд вручив ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Ходом розгляду справи не цікавився. У судове засідання не прибув.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частина третя статті 223 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

Урахувавши відсутність заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, неявку відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи і не повідомив причин своєї неявки, не подав відзиву на позов суд вважає, що є всі підстави для заочного розгляду справи.

Ухвалою суду від 23.05.2024 постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

13.10.2023 між ТзОВ «Іннова фінанс» (далі Позикодавець, Товариство) та ОСОБА_1 (далі Позичальник) укладено договір надання грошових коштів у позику № (далі Договір) (а. с. 24-31).

Відповідно до положень Договору сторони погодили наступні умови.

Згідно з п. 1.1. Договору Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику позику на суму у розмірі 6000,0 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п. п. 1.3, 1.4 та/або 1.5 цього Договору, його додатків.

Тип позики Кредит (п. 1.1.1 Договору).

Процентна ставка фіксована (п. 1.1.3).

Процентна ставка знижена 0,99 % на день (п. 1.1.4 Договору).

Процентна ставка Позаакційна (базова) 2,99 % на день (1091,35 річних) (п. 1.1.5 Договору).

Строк позики (строк дії Договору) становить 25 днів (п. 1.2 Договору).

Орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково (п. 1.3 Договору).

Дата надання позики 13.10.2023. Дата повернення позики 07.11.2023 (п. п. 1.3.1-1.3.2 Договору).

На період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,99 % (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова фінанс», Правил акції ТОВ «Іннова фінанс» «Повторний кредит») від суми позики за кожний день користування позикою (п. 1.4 Договору).

У межах строку позики, якщо відбулась пролонгація відповідно до п. 1.3 цього Договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка, визначена у п. 1.1.5 цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються Позичальнику в особистому кабінеті (п. 1.4.1 Договору).

У випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, з наступного дня після сливу строку, вказаного в п. 1.2 цього Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,99 % на день перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,99 % на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору (п. 1.5 Договору).

Відповідно до п. 1.9 Договору Договір підписується електронним підписом Позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов Позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням пропозицією укласти Договір. На вказану Позичальником електронну пошту або смс-повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання Договору, що згенерований під час проходження Позичальником процедури укладення Договору. Позичальник, приймаючи пропозицію Позикодавця укласти Договір, підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати». Сформовані таким чином електронні підписи Позичальника та Позикодавця накладені на Договір. Після підписання такими електронними підписами Договору його умови вважаються прийнятими, а Договір є укладеним.

Позичальник має право продовжити строк (далі Пролонгація) користування позикою (п. 4.1 Договору).

У випадку ініціювання Позичальником Пролонгації Позичальник сплачує товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду пролонгації. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник при оформленні пролонгації змінюється та визначається, виходячи з позаакційної (базової) процентної ставки, визначеної у п. 1.1.5 цього Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються Позичальнику в особистому кабінеті (п. 4.2 Договору).

Після кожного продовження строку позики, змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата терміну дії Договору позики на відповідну кількість календарних днів (п. 4.5 Договору).

Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням Позичальника в електронній формі через особистий кабінет Позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації Позичальником такого права. Ініціювання Позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов Договору в бік погіршення для Позичальника (п. 4.9 Договору).

Будь-які повідомлення, інформація, комунікація між сторонами є невід`ємною частиною Договору позики (п. 4.11 Договору).

Строк дії цього договору, вказаний у п. 1.2 Договору, діє на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, але не раніше повного виконання сторонами своїх обов`язків, та визначається як період від дати отримання Позичальником позики до фактичної дати повернення позики, процентів за дисконтною та/або (позаакційною) базовою процентними ставками, штрафних санкцій, які мають бути сплачені у разі невиконання умов Договору та інших нарахувань, передбачених Договором (п. 5.2 Договору).

Цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п. 5.15 Договору).

Як вбачається зі змісту Договору позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів (далі Правила) складають єдиний договір, в якому зазначаються всі його істотні умови.

Відповідно до п. 2.22 Правил паспорт позики форма безоплатного надання Товариством позичальнику інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій Товариства з метою прийняття Позичальником обгрунтованого рішення про укладення відповідного електронного Договору.

Згідно з п. 5.2.1 Правил Позичальник погоджується, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором є аналогом його власноручного підпису, а також усвідомлює правові наслідки такої згоди.

За користування позикою Позичальник сплачує Товариству проценти у розмірах, визначених у електронному Договорі позики. Позичальник зобов`язаний повернути отриману суму позики та проценти за користування нею відповідно до умов укладеного Договору позики (п. 6.1 Правил).

Проценти за користування позикою нараховуються на суму позики (її залишок), виходячи із строку фактичного користування позикою (п. 6.2. Правил).

Відповідно до паспорта споживчого кредиту сума/ліміт кредиту 6000,0 грн, строк кредитування 25 днів, тип кредиту позика на умовах повернення в кінці строку позики. Процентна ставка, відсотків річних: процентна ставка дисконтна 0,99 %, процентна ставка базова 2,99 %, річна процентна ставка 361,35 %. Тип процентної ставки фіксована. Загальні витрати за кредитом 1485,0 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 7485,0 грн. Реальна річна процентна ставка, відсотків річних 2424,60 грн. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту відсутня (а. с. 18-23).

Згідно з таблицею обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику (Додаток № 1 до Договору від 13.10.2023 № ) установлено, що дата видачі позики з 13.10.2023 до 07.11.2023. Кількість днів у розрахунковому періоді 25. Чиста сума позики/сума платежу за розрахунковий період 7485,0 грн. Проценти за користування позикою 1485,0 грн. Реальна річна процентна ставка 2424,6 %. Загальна вартість позики 7485,0 грн (а. с. 32).

Відповідно до довідки від 27.03.2024 № 4539, виданої ТОВ «ФК «Контрактовий дім», підтверджується, що ТОВ «ФК «Контрактовий дім» повідомляє про успішність наступної операції згідно з договором ТОВ «Іннова фінанс» від 16.05.2023 № 160523/1, а саме: № трансакції , сума 6000,0 грн, дата прийняття 13.10.2023, номер картки 460160??????3715, ПІБ: ОСОБА_1 (а. с. 14).

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000,0 грн на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка номер НОМЕР_1 ??????3715.

Своєю чергою відповідач взятих на себе зобов`язань за Договором не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість за Договором, яка становить 35601,0 грн, з яких: 6000,0 грн заборгованість за тілом кредиту, 29601,0 грн заборгованість за процентами. Проценти нараховувались до 25.03.2024 включно.

Надаючи правову оцінку установленим фактичним обставинам у справі, спірним правовідносинам та змісту позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до приписів частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ураховуючи те, що за умовами вищезазначеного Договору відповідач отримав кошти у сумі 6000,0 грн та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в позику коштів за Договором, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав, суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі Договору в частині тіла кредиту у розмірі 6000,0 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Іннова фінанс».

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом (6000,0 грн), просив стягнути заборгованість за процентами у сумі 29601,0 грн.

При цьому вказану суму процентів позивач нарахував виходячи зі ставки 2,99 % на день за період з 13.10.2023 до 25.03.2024, тобто 165 днів.

Вирішуючи спір у цій частині, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з частиною першою та другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку ТзОВ «Іннова фінанс»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду 03 липня 2019 року у подібних правовідносинах ухвалила Постанову у справі № 342/180/17, в якій зазначила, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З матеріалів справи вбачається, що Правила надання грошових коштів у позику не підписані позичальником.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що саме ці Правила розумів позичальник, підписуючи Договір про надання грошових коштів. За таких обставин запропоновані відповідачу Правила надані банком не можуть розцінюватись як такі, що розумів відповідач, підписуючи договір.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 (№ 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту).

Суд установив, що у розділі 6 «Додаткова інформація» паспорта споживчого кредиту наявна графа «Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: «процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту». Інформація у цій графі «відсутня».

Тобто, суд установив, що у цій справі під час надання відповідачу інформації у вигляді паспорта споживчого кредиту, у цьому документі були відсутні умови нарахування процентів у випадку невиконання позичальником зобов`язань у строк, передбачений договором (25 днів).

Відповідно до пункту 1.2 Договору строк позики (строк дії Договору) становить 25 днів.

Згідно з пунктом 4.1 Договору позичальник має право продовжити строк користування позикою (Пролонгація).

Проте, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що мала місце пролонгація у визначеному Договором порядку. Також, відсутні будь-які докази, які підтверджують, що позичальник звертався в електронній формі через особистий кабінет та була укладена відповідна додаткова угода щодо продовження строку користування позикою.

Отже, з урахуванням викладеного, положень Договору, суд дійшов висновку, що на підставі пункту 1.5 Договору за користування позикою понад погоджені 25 днів нарахуванню підлягають проценти у розмірі саме 2,99 % на день (базова ставка) за вказані погоджені сторонами 25 днів надання позики.

Оскільки відповідач не надав доказів сплати відповідної суми процентів чи її частини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 4485,0 грн (6000,0 грн ? 2,99% ? 25 днів).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором у загальному розмірі 10485,0 грн, з яких: 6000,0 грн заборгованість за тілом кредиту, 4485,0 грн заборгованість за процентами.

Відповідно, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 25116,0 грн, які позивач нарахував за межами 25 днів, задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Суд звертає увагу на те, що безпосередньо Договір, підписаний ОСОБА_1 не містить положень щодо порядку нарахування процентів за користування кредитом у строк понад 25 днів. Відсутня така інформація і в паспорті споживчого кредиту.

При цьому порядок і розміри нарахування процентів за користування кредитом передбачено у розділі 4 Договору «Пролонгація строку позики», доказів наявності якої у цьому випадку сторона позивача не надала.

Лише у пункті 6.2 Правил передбачено, що проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, виходячи із строку фактичного користування позикою.

Проте, суд, з урахуванням усталеної практики Верховного Суду, зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що саме ці Правила надання грошових коштів у позику розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Договір, а також те, що вказані Правила на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо порядку нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами у строк понад 25 днів.

Також, суд вважає безпідставним посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, оскільки такі сформовані на підставі положень досліджених договорів, які полягали у тому, що «нарахування процентів здійснюється щоденно протягом дії цих договорів. Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі».

Натомість, у справі, яка розглядається, положення Договору не містять вказівки на порядок і строки нарахування процентів у випадку користування кредитом понад погоджені сторонами 25 днів.

Пункт 5.2 Договору лише визначає, що такий Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором. Проте, зміст цього Договору не містить положень про розмір процентів, які зобов`язаний сплатити боржник за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу на те, що зміст позовної заяви містить посилання дисконтну процентну ставку у розмірі 1,99 %, тоді як сам Договір (п. 1.1.4, 1.4) вказує на дисконтну ставку на рівні 0,99%.

Також, покликаючись на практику Верховного Суду у позовній заяві, представник позивача не зазначає, на підставі яких положень укладеного Договору здійснив нарахування відповідачу процентів за користування кредитом після спливу 25 днів за ставкою 2,99 %, тобто за період наступних 140 днів.

З огляду на викладене, здійснивши аналіз договірних зобов`язань сторін відповідно до змісту укладеного Договору, керуючись внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом за межами погодженого строку кредитування у розмірі 25116,0 грн. Відповідно, суд висновує про необґрунтованість позову у цій частині.

Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, оскільки позивач подав до суду позовну заяву в електронній формі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 713,46 грн (а. с. 11).

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 128, 141, 178, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 279-280, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова фінанс» заборгованість за Договором про надання грошових коштів у позику від 13.10.2023 № у загальному розмірі 10485,0 грн, з яких: 6000,0 грн заборгованість за тілом кредиту, 4485,0 грн заборгованість за процентами.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова фінанс» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 713,46 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 травня 2024 року.

Учасники:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова фінанс», місцезнаходження за адресою: 01014, м. Київ, вул. Болсуновського, 8, поверх 9, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ