Номер провадження: 22-ц/813/1547/24
Справа № 522/8939/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Коновалова В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Ільніцької О.М., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви ОСОБА_1

02.06.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі для потреб сім`ї ними було набуто спільне майно, а саме автомобіль марки KIA, модель CEED, 2018 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Позивач з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна, а тому враховуючи, що майно придбано у період шлюбу, вважає за потрібним визнати право власності на 1/2 частину автомобіля та стягнути грошову компенсацію у вартості частки автомобіля.

Короткий зміст зустрічної позовної заяви ОСОБА_1

21.09.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у шлюбі ОСОБА_1 працював за контрактами на суднах іноземних судновласників, отримував велику заробітну плату в іноземній валюті, яка відкладались на банківський рахунок, потім знімалась з рахунку та зберігалась в сейфовійскринці в Акціонерному банку «Південний». Оскільки відповідачці не відомо, яка сума коштів була збережена, остання просить виділити їй у власність 85 000,00 грн..

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Здійснено поділ спільного майна подружжя - автомобіля марки KIA, модель CEED, 2018 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_3 . В порядку поділу спільного майна подружжя, виділено в особисту приватну власність ОСОБА_3 вказаний автомобіль. В порядку поділу спільного майна подружжя, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки ОСОБА_1 в автомобілі марки KIA, модель CEED, 2018 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 291 859,50 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість сплаченого судового збору у розмірі 2 918,60 гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням того, що автомобіль перебуває у власності ОСОБА_3 , доцільним є припинення частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності зі стягненням компенсації. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем за первісним позовом належними та допустимими доказами доведено правомірність своїх вимог, відповідачем вказані доводи не спростовано, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Обставини викладені ОСОБА_3 в зустрічній позовній заяві щодо наявності у ОСОБА_1 на розрахункових рахунках в банківських установах грошових коштів у розмірі 85 000,00 грн. є не доведеними та не підтвердженими належними та достатніми доказами. Відтак зустрічна позовна заява ОСОБА_3 не підлягає задоволенню у зв`язку із недоведеністю обставин, викладених в ній.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач за первісним позовом звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи та дослідженим доказам по справі.

Крім того, апелянт вважає, що дане рішення винесено без повного та всебічного з`ясування та дослідження обставин, що мають суттєве значення для справи, що у наслідку призвело до прийняття судом рішення, яке порушує інтереси скаржника.

Вказує, що при розгляді справи судом було допущено грубе порушення міжнародних та Конституційних норм України, а саме: проведення декількох судових засідання без участі представника/адвоката апелянта та самого апелянта.

Під час слухання справи у суді першої інстанції неодноразово було звернено увагу суду про зміну прізвища апелянтки після розірвання шлюбних відносин з позивачем з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . Про зазначений факт свідчить рішення судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявської Л.М. від 30 червня 2020 року по цивільній справі № 522/4428/20, провадження № 2/522/4182/20, яке було у відповідача і він знав про діюче прізвище скаржниці, під час подання позовної заяви про поділ майна подружжя до суду.

Зазначає, що ні сам позивач, ні представник позивача, не надав суду клопотанням про заміну неналежного відповідача. Пред?явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N° 523/9076/16-ц).

Однак що судом першої інстанції не було прийнято рішення стосовно належного відповідача.

Вважає, що судом було стягнуто з відповідача 291 859,50 грн., тобто від вартості автомобіля на час купівлі 11.01.2019 року. Але з моменту купівлі авто, до часу поділу майна, 01.06.2020 року, авто використовувалось кожним із подружжя та не коштувало вже 583 719 грн.

Для встановлення об`єктивної ціни автомобіля на час поділу майна, апелянтка звернулась до експертної установи ТОВ «Оцінка-24» та отримала «Звіт про оцінку майна N° 18-201120-063» від 20 листопада 2020 року (аркуш 72-74 в матеріалах справ) в якій зазначена ціна авто на час спору, а саме 320 920 грн.

Тобто, суд мав вирішувати справу виходячи з ціни вартості авто не на момент купівлі, а на момент спору між подружжям.

Суд взагалі не звернув увагу і не надав оцінку Звіту про оцінку майна № 18-201120-063, що робить рішення суду не обґрунтованим.

Судом першої інстанції було прийнято рішення про виділення в особисту приватну власність ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) автомобіль марки КІА. Однак, суд знову не звернув увагу на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 про перереєстрацію авто 18.06.2020 р. на ОСОБА_6 (аркуш 32 в матеріалах справ).

Явка в судове засідання

Сторони повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання не з`явились, що не заважає розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,апелянтом не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши обставини справи та мотиви з яких виходив суд першої інстанції встановив, що 16.10.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований шлюб.

За час перебування у шлюбі сторонами 11.01.2019 року було придбано майно: автомобіль марки KIA, модель CEED, 2018 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Відповідно до рахунку - фактури №000001825 від 11.01.2019 року, вартість автомобіля складала 583 719,00 грн.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів автомобіль продовжує перебувати у власності відповідачки.

Суд вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація може бути надана лише за його згодою.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачений ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майна може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічної позиції дотримано в постанові Верховного Суду від 24.03.2021р. по справі №501/2211/18.

Вказані висновки є сталою судовою практикою і відображені в інших постановах Верховного Суду: від 03.02.2020р. у справі №235/5146/16-ц; від 03.06.2020р. у справі №487/6195/16-ц; від 30.09.2020р. у справі №552/1514/19.

З урахуванням того, що автомобіль на момент подачі позову перебував у власності ОСОБА_2 , доцільним є припинення частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності зі стягненням компенсації у розмірі вартості на момент розгялду справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом належними та допустимими доказами доведено правомірність своїх вимог, відповідачем вказані доводи не спростовано, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги позивача про те, що судом було стягнуто з відповідача 291 859,50 грн., тобто від вартості автомобіля на час купівлі 11.01.2019 року. Але з моменту купівлі авто, до часу поділу майна, 01.06.2020 року, авто використовувалось кожним із подружжя та не коштувало вже 583 719 грн..

Для встановлення об`єктивної ціни автомобіля на час поділу майна, апелянтка звернулась до експертної установи ТОВ «Оцінка-24» та отримала «Звіт про оцінку майна N° 18-201120-063» від 20 листопада 2020 року (аркуш 72-74 в матеріалах справ) в якій зазначена ціна авто на час спору, а саме 320 920 грн. Зустрічних вимог про проведення експертного дослідження від протилеженої сторони до суду не надходило.

Тобто, суд мав вирішувати справу виходячи з ціни вартості авто не на момент купівлі, а на момент спору між подружжям.

Суд взагалі не звернув увагу і не надав оцінку Звіту про оцінку майна № 18-201120-063, що робить рішення суду не обґрунтованим.

Таким чином виходячи із того що вартість автомобіля станом на час вирішення судом справи складає 320 920 грн., таким чином вартості що підлягає стягненню з ОСОБА_2 складає 160 460 грн..

Крім того, частково обґрунтованими є доводи щодо невірного зазначення прізвища вірного ОСОБА_2 замість ОСОБА_3 , проте вказане не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Також, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції було прийнято рішення про виділення в особисту приватну власність ОСОБА_3 автомобіль марки КІА. Однак, суд не звернув увагу на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 про перереєстрацію авто 18.06.2020 р. на ОСОБА_6 (аркуш 32 в матеріалах справ), є необґрунтованими, оскільки на момент подачі позову вказаний транспортний засіб належав ОСОБА_3 та лише після звернення 02.06.2020 позивача з позовом було 18.06.2020 року здійснено перереєстрацію цього транспортного засобу на ОСОБА_7 .

Тому, оскільки судом першої інстанції визначено невірно суму вартості спірного транспортного засобу, що призвело до надмірного стягнення коштів з відповідача,та помилково зазначено призвіще апелянта що може утруднити виконання судового рішення, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині із зазначенням вірного прізвища відповідача.

В решті рішення необхідно залишити без змін, оскільки інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до незгоди із мотивами судових рішення, які встановлені у справі, та переоцінки доказів.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, однак не спростували висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, апеляційний суд, на підставі ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково та змінити рішення суду першої інстанції в частині його мотивування.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 рокузмінити в частині визначення грошової компенсації, а саме:

В порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію вартості частки ОСОБА_1 в автомобілі марки KIA, модель CEED, 2018 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 160460 (сто шістдесят тисяч чотириста шістдесят) гривень.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А.Коновалова

Ю.П. Лозко