Р І Ш Е Н Н Я№ 127/8063/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради Мельника С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також втраченого заробітку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради по відшкодування майнової шкоди, а також втраченого заробітку. У позові просив стягнути з Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., втрачений заробіток у розмірі 5862,57 грн., відшкодування завданих майнових збитків у розмірі 1605,60 грн. та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що постанову головного спеціаліста-інспектора з паркування Відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Ланової К.З. серії ІВ №00092071 від 25.07.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, яку рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 у справі №127/966/24 скасовано.Рішення набуло законної сили.

Складання зазначеної вище постанови завдало позивачу моральної шкоди яку він оцінив у 10 000 грн. Моральна шкода, завдана позивачу, виражається у душевних стражданнях. Вказана подія вплинула на його стан здоров`я (харчування, нестабільний сон, нервовий стрес, неможливість допомоги матері-інваліду).

Крім цього, внаслідок протиправних дій, щодо складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності позивач поніс витрати майнового характеру, які складаються з судового збору 605,60 грн., касового обслуговування 30 грн., втраченого пенсійного забезпечення 1360 грн., витрат на довідку «Укргазбанку» - 150 грн. Завдану йому майнову шкоду позивач оцінив на загальну суму 1605,60 грн.

Крім цього, відповідач в процесі оскарження вказаної постанови 21 раз звертався до суду, органів виконавчої служби, прокуратури та інших органів, через що просить стягнути на його користь втрачений заробіток за 21 день, що становить 5862,57 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2024 справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі. (а.с. 63)

18.04.2024 від відповідача Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та необгрунтованими. Інспектор з паркування під час винесення постанови діяв правомірно та в межах наданих йому повноважень, з огляду на фактичні обставини вчинення позивачем правопорушень, а постанова була скасована лише внаслідок процедурних порушень, через що відсутні підстави для стягнення на користь позивача відшкодування шкоди. Позивач не довів наявність та розмір завданої йому моральної шкоди. Крім цього, зазначає, що рішенням суду у справі №127/966/24 на користь позивача вже було стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн., який він просить стягнути з відповідача у даному позові. Також відповідач заперечує щодо вимог позивача про стягнення втраченого заробітку, оскільки для цього відсутні підстави. (а.с.68-78)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що сума у розмірі 1360 грн., яку він зазначив як втрачений пенсійний заробіток, не була стягнута з нього, а була лише тимчасово заблокована на його рахунку, внаслідок чого він не міг скористатись даними грошовими коштами. Також позивач у судовому засіданні вказав, що при розрахунку майнової шкоди здійснив арифметичну помилку та вказав суму майнової шкоди 1605 грн. 60 коп. замість 2145 грн. 60 коп.

Представника відповідача Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради Мельник С.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 у справі №127/966/24 скасовано постанову головного спеціаліста-інспектора з паркування Відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Ланової К.З. серії ІВ №00092071 від 25.07.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та закрито провадження у справі. Стягнуто з Виконавчого комітета Вінницької міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до копії квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №68512990 від 05.02.2024 ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн. за подання позову до Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/966/24. (а.с.7)

Згідно з копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №68512991 від 05.02.2024 ОСОБА_1 під час сплати судового збору до Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/966/24 сплатив 30 грн. комісії за прийнятий платіж. (а.с.7)

Відповідно до копії платіжної інструкції №TRю21455593.31823.7499 від 05.02.2024, ОСОБА_1 сплатив в АТ «Укргазбанк» 150 грн. плати за довідку. (а.с.9)

Згідно з копією довідки №5-22/01/337/2024 від 12.02.2024, виданої АТ «Укргазбанк», станом на 06.02.2024 на кошти на рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 накладено арешт, згідно з постановою Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт коштів боржника від 06.11.2023 (ВП №73239108) в сумі ліміту 1696 грн. (а.с.37)

27.02.2024 заступником начальника відділу Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штельмахом Д.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №73239108 з виконання постанови серії ІВ №00092071 від 25.07.2023 виданої Департаментом транспорту та міської мобільності про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 1360 грн. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші засоби примусового виконання рішення. (а.с.27)

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування", виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України "Про місцеве самоврядування", виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до п.1.1 Положення про Департамент транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради, затвердженого Рішення Вінницької міської ради від 24.06.2022 № 1096 (далі Положення), департамент транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради (далі - Департамент) є виконавчим органом Вінницької міської ради, який створений відповідно до рішення 3 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 14 січня 2011року № 85 «Про оптимізацію загальної структури виконавчих органів міської ради, апарату міської ради та її виконкому та їх чисельності». Департамент перейменовано відповідно до рішення Вінницької міської ради «Про зміну найменування департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради, внесення змін до Положення та затвердження його в новій редакції».

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 19.02.2024 у справі №932/3602/22 дійшов висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст. 1173 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в постанові Великої палати від 18.12.2019 в справі №688/2479/16-ц, витрати позивача, пов`язані із розглядом справи, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат, понесених під час розгляду справи, суд вирішує у встановленому процесуальним законом порядку за правилами відповідного судочинства за результатами розгляду позову.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/966/24 вирішено питання про стягнення на користь позивача судового збору у розмірі 605,60 грн., а тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого позивачем за подання адміністративного позову (справа №127/966/24) у розмірі 605,60 грн. не підлягає задоволенню.

Крім цього, представник відповідача у судовому засіданні повідомив, що рішення суду в частині стягнення з них коштів у розмірі 605,60 грн., у процесі виконання і на протязі кількох днів буде виконане. Кошти будуть перераховані на рахунок позивача, який він зазначив.

При цьому, на користь позивача підлягає стягненню 30 грн. - комісії за послуги банку, яка не є судовими витратами у справі №127/966/24, а є майновою шкодою, завданою посадовою особою Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради, оскільки 30 грн. комісії позивачем було сплачено при сплаті судового збору за подання адміністративного позову до Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради про скасування постанови серії ІВ №00092071 від 25.07.2023. (а.с 7)

Крім цього, позивач звертався в АТ «Укргазбанк» для отримання довідки про арешт коштів на його рахунку, накладеного у зв`язку з виконанням постанови ІВ №00092071 від 25.07.2023, у зв`язку з чим поніс витрати у розмірі 150 грн., що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 9) Довідка позивачу була необхідна для звернення до виконавчої служби для зняття арешту.

Оскільки постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було скасовано, а провадження у справі закрито рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 у справі №127/966/24, суд дійшов висновку, що дані витрати є збитками та підлягають відшкодуванню в повному обсязі, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Щодо шкоди завданої позивачу у вигляді втраченого пенсійного забезпечення у розмірі 1360 грн., то суд дійшов висновку, що ця вимога не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що вказані грошові кошти не були стягнуті на користь відповідача. На них виконавчою службою накладено арешт, під час виконання постанови ІВ №00092071 від 25.07.2023. Позивач мотивував позовну вимогу тим, що він не міг цими коштами певний час користуватися, тому він вважає кошти у розмірі 1360 грн. втраченим пенсійним забезпеченням, які підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, розмір майнової шкоди, завданої позивачу, становить 180 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача втраченого заробітку за 21 день, що становить 5862,57 грн., суд дійшов наступного висновку.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч.4 ст. 623 ЦК України).

Суд звертає увагу, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Позивач має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (постанова Верховного Суду у справі № 703/3303/20 від 26.10.2022).

Отже пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі не вчинення відповідачем протиправних дій.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/1742/20, від 17.02.2021 року у справі № 916/450/20).

Позивач розрахував упущену вигоду за наступним алгоритмом: розмір мінімальної заробітної плати у сумі 6700 грн. (доказів в обґрунтування саме такої суму суду не надано) було поділено на 24 робочі дні, а потім помножено на 21 день.

Позивач зазначає, що він втратив заробіток саме за 21 день, оскільки він 21 раз звертався до різних органів з метою відновлення свого порушеного права. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, не працює та не займається підприємницькою діяльністю.

Доказів, що внаслідок дій відповідача він дійсно не міг працювати, шукати роботу та іншим чином отримувати заробіток, суду надано не було.

Таким чином, сума втраченого заробітку, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується виключно умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 вказав на те, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України.

Отже, оскільки позивачем не доведено, що можливість одержання ним доходу була реальною, а не абстрактною, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача втраченого заробітку у розмірі 5862,57 грн. слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 у справі №127/966/24 було скасовано постанову головного спеціаліста-інспектора з паркування Відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Ланової К.З. серії ІВ №00092071 від 25.07.2023 та закрито провадження у справі.

Отже, у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ст.1174.

З огляду на викладене, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.02.2024 у справі №932/3602/22, суд дійшов висновку, що закриття справ про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно; позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди, яка викликана фактом складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що потребувало від позивача зусиль для встановлення справедливості, доведення його невинуватості.

Водночас, зважаючи на сутність моральної шкоди, немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, а тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року)

Європейський суд з прав людини вказує на те, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відтак, на думку суду, сума моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., визначена позивачем, є завищеною, і дотримуючись вимог розумності, виваженості та справедливості та інших обставин, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню 3 000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки, на переконання суду, такий розмір моральної шкоди є справедливим і достатнім для компенсації понесених позивачем страждань та переживань, а відтак в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо порядку відшкодування шкоди, завданої позивачу, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Статтею 77 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 9.9. Положення, Департамент утримується за рахунок коштів бюджету Вінницької міської територіальної громади.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів, зокрема, з місцевого бюджету, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

За змістом пунктів 35, 41 Порядку не безпосередньо Казначейство, а відповідний його орган (територіальний підрозділ Казначейства) здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної: фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування; органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

За змістом пункту 43 Порядку орган влади Автономної Республіки Крим та орган місцевого самоврядування подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів місцевого бюджету згідно з пунктом 41 цього Порядку та їх перерахування на рахунок стягувача. Після закінчення такого строку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України (пункт 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 № 1280).

Отже з урахуванням загальних принципів відшкодування шкоди завданої рішенням, дією чи бездіяльністю державного органу, законодавством регламентовано механізм відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів місцевого самоврядування і їх структурними підрозділами та посадовими особами під час здійснення своїх повноважень, а саме шляхом безспірного списання відповідним територіальним органом Державної казначейської служби України коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.07.2023 у справі № 910/16226/21.

При цьому, той факт, що до участі у цій справі не залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову так як за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц: Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а на користь ОСОБА_2 з бюджету Вінницької міської територіальної громади через Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області слід стягнути 180 грн. майнової та 3 000 грн. моральної шкоди.

Керуючись ст. 22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.1, 11, 77 Закону України "Про місцевесамоврядування", ст. 13,38, 48, 77-79, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також втраченого заробітку задовольнити частково.

Стягнути з бюджету Вінницької міської територіальної громади через Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 180 грн. 00 коп. майнової шкоди та 3 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Департамент транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Повне рішення складено 17.05.2024.

Суддя