Справа№ 151/214/24
Провадження № 2-о/151/24/24
УХВАЛА

05 квітня 2024 року смт.Чечельник

Суддя Чечельницького районного суду Вінницької області Токарчук Л.Г. вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи : ОСОБА_2 та служба у справах дітей Чечельницької районної державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат О. Бесараб звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей. Мотивуючи заяву тим, що із дружиною та мамою дітей вони розлучені та разом не проживають із 2014 року. Із 2017 року ОСОБА_1 постійно проживає разом із своїми неповнолітніми дітьми : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виховує їх, діти перебувають на повному його утриманні. Колишня дружина та мама дітей, ОСОБА_5 , яка повторно вийшла заміж та змінила при реєстрації шлюбу прізвище на ОСОБА_6 проживає за кордоном із двома дітьми від іншого шлюбу. Враховуючи викладене звернувся до суду та просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітніх дітей.

Перевіривши матеріали заяви та додані до неї документи, суддя зазначає наступне.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 910/2861/18.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У п. 2 вказаної постанови містяться роз`яснення про те, що суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Така ж позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), де зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

Як вбачається із заяви, заявником взагалі не зазначено мету встановлення даного факту.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 287/167/18-ц від 30 січня 2020 року викладено наступний висновок: "Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений відповідним законодавством в позасудовому порядку, а тому не може бути встановлений в порядку окремого провадження відповідно до глави 6 розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, як вбачається із доданого заявником рішення комісії з питань захисту прав дитини Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області №1 від 22.03.2022 щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, комісією вирішено визначити постійне місце проживання неповнолітніх дітей : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дане рішення винесено на підставі протоколу №4 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Чечельницькій селищній раді, згідно якого, рішення Про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком прийнято на підставі того, що діти протягом останніх 5 років проживають разом із батьком, мати проживає окремо, дітям не допомагає, не приймає участі у їх вихованні, діти пребувають на утриманні батька, батько приділяє увагу вихованню та навчанню дітей, хлопці мають значні успіхи у навчанні. Мати ОСОБА_5 з ОСОБА_9 розлучена, має іншу сім`ю та виховує двох дочок. Батько притягом 5 років сам виховує дітей, мати не допомагає, не цікавиться дітьми. Діти хочуть проживати разом з батьком.

Також до матеріалів заяви додано рішення виконавчого комітету Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області № 30 від 01.04.2022 Про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, виконавчим комітетом вирішено визначити постійне місце проживання неповнолітніх дітей : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства, оскільки порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, визначений відповідним законодавством в позасудовому порядку, а тому не може бути встановлений в порядку окремого провадження відповідно до глави 6 розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України, тому у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 186, 315, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи : ОСОБА_2 та служба у справах дітей Чечельницької районної державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із заявою та доданими до неї матеріалами надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Людмила ТОКАРЧУК