справа № 208/6407/24
№ провадження 4-с/208/16/24
УХВАЛА

Іменем України

11 липня 2024 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі:

позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , адреса: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, вул.Васильєвська будинок №64;

предмет спору визнання протиправними дій державного виконавця, визнання протиправними та скасування постанов -

встановив:

08 липня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 , яка представляє інтереси ОСОБА_1 , подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви, згідно до змісту заяви, просить:

1.Визнати протиправними дії Державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Квашина Артема Валерійовича, щодо відкриття виконавчого провадження № 75404021 на підставі постанови № 185/13453/23 виданий 25.01.2024, документ видав Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 75404021, від 27.06.2024 винесену на підставі постанови № 185/13453/23 виданий 25.01.2024, документ видав Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника, у виконавчому провадженні № 75404021, від 27.06.2024 винесену на підставі постанови № 185/13453/23 виданий 25.01.2024, документ видав Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

4.Зобов`язати Державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Квашина Артема Валерійовича, на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» повернути виконавчий документ постанову № 185/13453/23 виданий 25.01.2024, стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Обираючи спосіб захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_1 , будучи представлений представником адвокатом Верченко О.О. звернувся до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, посилаючись на місце розташування особи, рішення якої оскаржує.

Проте, зазначена позиція скаржника не може бути прийнята, виходячи з наступного.

Так, до ч. 1 ст. 1 ЦПК України, - Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто підставою для звернення із скаргою в порядку ЦПК України, є попереднє вирішення цивільної справи судом в порядку ЦПК України, та видачею судом виконавчого документу за наслідком розгляду цивільної справи,на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Як вбачається зі змісту скарги, ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця, під час прийняття ним рішень пов`язаних із виконанням судового рішення, а саме постанови № 185/13453/23 виданий 25.01.2024, документ видав Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення.

Постанова набрала законної сили 25.01.2024 року.

Тобто, оскаржувана постанова державного виконавця стосується примусового виконання судового рішення про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та рішення, яке знаходиться на виконанні ухвалене не відповідно до ЦПК України.

При цьому, такі справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте, цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

У свою чергу, частиною першою статті 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам, як адміністративним підсудні справи: 1) з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) деякі адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) деякі адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно до заяви, оскаржуються дії державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому на підставі постанови № 185/13453/23, виданої 25.01.2024 Павлоградським міськрайонний суд Дніпропетровської області

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказана заява предметно не підсудна Заводському районному суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України від 2 червня 2016 р. N 1404-VIII "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому Законом.

Ураховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України "Про виконавче провадження" встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Крім іншого, відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України. КУпАП нормативно не врегульовано порядок перегляду рішень суду за виключними обставинами.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Проте положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення у кримінальному провадженні.

Водночас частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальній справі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КПК України не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/61236/16-ц (провадження № 14-431цс18). Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 824/297/18-а.

Щодо предметної та суб`єктної підсудності справ судам загальної юрисдикції, то вважаю необхідним зазначити, що згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною ч. 1 ст. 23 ЦПК України визначено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Так, як у даній справі, позивач, будучи стороною виконавчого провадження боржником, оскаржує постанову державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, та КУпАП не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням таких судових рішень, відтак дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А тому, розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного адміністративного суду, як окружного адміністративного суду.

Так, згідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вище зазначеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.ст. 258-260 ЦПК України,

постановив:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашина Артема Валерійовича визнання протиправними дій державного виконавця, визнання протиправними та скасування постанов, - відмовити.

Роз`яснити позивачу право на звернення за захистом своїх прав та інтересів, в порядку КАС України до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Суддя Івченко Т. П.