Справа № 574/4/24
Провадження №2/574/81/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2024 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Буринської міської ради Конотопського району Сумської області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі,

у х в а л и в:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Буринської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі розпорядження голови Буринської РДА №490-ОД від 11.09.2012 року між ОСОБА_2 та Буринської РДА було укладено договір оренди землі №41 від 26.09.2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Буринському районі від 22.10.2012 року за №01922. Об`єктом оренди за Договором є земельні ділянки загальною площею - 160,3323 га: кадастровий номер :07:001:0006 - 9,3372 га; кадастровий номер :07:001:0004 - 18,8050 га; кадастровий номер :07:001:0003 - 53,7295 га; кадастровий номер :07:001:0005 - 46,9585 га; кадастровий номер :07:001:0002 -31,5021 га. Місце розташування зазначених ділянок: за межами населеного пункту, Сумська область, Конотопський район, Буринська міська рада (до адміністративного реформування - Сумська область, Буринський район, Гвинтівська сільська рада).

Всі ділянки відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням - 01.02 «Для ведення фермерського господарства», вид угідь - рілля. Відповідно до пункту 38 Договору цей договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Так договір оренди землі №41 від 26.09.2012 року був зареєстрований у відділі Держкомзему у Буринському районі від 22.10.2012 року за №01922. Тобто, строк набрання чинності договору з 22.10.2012 року.

21.04.2017 року на підставі Наказу ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 14.04.2017 року за №18-2976/16-17-СГ було укладено додаткову угоду до договору оренди землі №41 від 26.09.2012 року, укладеного між ГУ Держгеокадастру у Сумській області та ОСОБА_2 , якою були внесені зміни до пункту 5. Договору: "Договір укладено на 12 років. Після закінчення строку дії Договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити дію."

Так як, договір оренди закінчувався 22.10.2024 року, то строк, передбачений п.5 Додаткової угоди, ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» для звернення з заявою про намір поновити договір оренди землі до 22.08.2024 року.

Позивач як добросовісний Орендар, виконує належним чином усі покладені на нього Договором обов`язки, не має заборгованості по сплаті орендної плати та продовжує використовувати земельні ділянки за їх цільовим призначенням, користуючись своїм переважним правом на поновлення Договору на повий строк 09.11.2023 року звернулася до територіальної громади Буринської міської ради з відповідним клопотанням разом з проектом додаткової угоди до Договору оренди.

У відповідь позивач отримала лист від Буринської міської ради від 21.11.2023 року за №3059 про поновлення Договору оренди, яким Буринська міська рада повідомила, що на сесію пленарного засідання, якої відбулось 17.11.2023 року було внесено на розгляд проект дення «Про поновлення терміну дії договору оренди землі № 41 від 26.09.2012 за номером 1922» відповідно до клопотання позивача від 08.11.2023 року, за результатами розгляду даний проект рішення не підтриманий.

У відповідь на адвокатський запит від 01.12.2023 за № 3153 Буринська міська рада надала копію проекту рішення «Про продовження терміну дії договору оренди землі № 41 від 26.09.2012...» та копію Витягу з протоколу від 17.11.2023 року, копію результату поіменного гтоосування.

Позиція відповідача, яка полягає у неможливості прийняти рішення по суті поданого позивачем клопотання, з підстав відсутності депутатів сільської ради під час засідання сесії, є неправомірною та суперечить дискреційним повноваженням ради, які в силу вимог закону щодо допустимої поведінки зобов`язують орган місцевого самоврядування прийняти одне із законних рішень за наслідком розгляду відповідних заяв.

Проте, після прийняття відповідачем заяви позивача від 09.11.2023 року про укладення договору оренди на новий строк, органом місцевого самоврядування не було прийнято жодного рішення на пленарному засіданні сесії ради.

Тобто, відмова повинна була бути надана відповідачем у формі рішення прийнятого на пленарному засіданні сесії, а лист вих.№ 3059 від 21.11.2023 Буринської міської ради не є рішенням органу місцевого самоврядування і не свідчить про розгляд заяви по суті.

На підставі викладеного позивач просить визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі №41 від 26.09.2012 року іржавна реєстрація від 22.10.2012 року в редакції, викладеній в позовній заяві.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 12.01.2024 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 25.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

14.05.2024 року представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Буринської РДА №490-ОД від 11.09.2012 року між ОСОБА_2 та Буринської РДА було укладено договір оренди землі №41 від 26.09.2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Буринському районі від 22.10.2012 року за №01922, згідно якого ОСОБА_2 передано в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення для організації фермерського господарства, які знаходяться на території Гвинтівської сільської Ради Буринського району, загальною площею 160,3323 га.

21.04.2017 року на підставі Наказу ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 14.04.2017 року за №18-2976/16-17-СГ між ОСОБА_2 та ГУ Держгеокадастру у Сумській області було укладено додаткову угоду до договору оренди землі №41 від 26.09.2012 року, згідно якої пункту 5. Договору оренди викладено в новій редакції, а саме: "Договір укладено на 12 років. Після закінчення строку дії Договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити дію."

08.11.2023 року ОСОБА_2 направила на адресу Буринської міської ради лист-повідомлення про свій намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі №41 від 26.09.2012 року разом з проектом додаткової угоди до договору оренди.

На вказаний лист позивача Буринською міською радою була надана відповідь від 21.11.2023 року, якою повідомлено, що на сесію міської ради, пленарного засідання, якої відбулось 17.11.2023 року було внесено на розгляд проект рішення з приводу порушеного нею питання, однак, за результатами розгляду даний проект рішення депутатами міської ради не підтриманий.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, за загальним правилом, у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до пунктів 1 і 6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Таким чином, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів послідовно здійснювалося законодавцем відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників, змісту правовідносин, щодо яких виник спір.

Вирішення спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1ст. 1 ЗУ "Про фермерське господарство" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (ч.1 ст.5, ч.1 ст.7 ЗУ "Про фермерське господарство").

Статтею 8 ЗУ "Про фермерське господарство" передбачено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

У відповідності до ст.12 ЗУ "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 ЗУ "Про фермерське господарство" після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась, а тому й правовідносини щодо права користування такою земельною ділянкою є господарськими.

Із моменту державної реєстрації фермерського господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 20.03.2019 року у справі № 615/2197/15-ц.

Крім того, враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є засновником ФГ "Вікторія-2012", яке було створено нею після укладення договору оренди землі №41 від 26.09.2012 року та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Вказана обставина не заперечувалася представниками сторін під час судового розгляду даної справи.

Крім того, згідно наданих позивачем витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.04.2023 року за ФГ "Вікторія-2012" зареєстровано право оренди спірних земельних ділянок: кадастровий номер :07:001:0006, площею 9,3372 га; кадастровий номер :07:001:0004, площею 18,8050 га; кадастровий номер :07:001:0003, площею 53,7295 га; кадастровий номер :07:001:0005, площею 46,9585 га; кадастровий номер :07:001:0002, площею 31,5021 га.

Отже, з моменту створення ОСОБА_2 фермерського господарства та його реєстрації, як юридичної особи, у правовідносинах користування земельними ділянками відбулася фактична заміна орендаря, й обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, а тому сторонами у спірних правовідносинах є юридичні особи.

Спори юридичних осіб, зокрема органів державної влади та місцевого самоврядування, із зареєстрованими в установленому порядку фермерськими господарствами мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року у справі 348/992/16-ц та від 20.06.2018 року у справі № 317/2520/15-ц.

Зазначене також узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 01.04.2020 року у справі №320/5724/17.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку, що оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то провадження у справі необхідно закрити та роз`яснити позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 19, 255, 256, 259, 263, 268 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Буринської міської ради Конотопського району Сумської області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 02.07.2024 року.

Суддя Т.Р. Гук