ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року

м. Київ

справа № 0827/11217/2012

провадження № 61-1461св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка зверталась з апеляційною скаргою, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду у складі судді

Крилової О. В. від 21 листопада 2023 року.

Зміст позовних вимог

1. У липні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке змінило найменування на АТ «Райффайзен Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту.

2. Позов мотивований тим, що 23 травня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір № 014/17-46/241-55, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 133 067,00 дол. США строком до 22 травня 2027 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами укладений іпотечний договір від 23 травня 2007 року, предметом іпотеки за яким є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, а саме своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки по ньому.

26 квітня 2012 року банк направив ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення боргу, яка залишена без відповіді. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 06 липня 2012 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 1 978 585,74 грн.

3. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Задачиною Н. В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 23 травня 2007 року № 3203, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 23 травня 2007 року, шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/17-15/2113-35 (номер інший) від 29 липня 2008 року у сумі 1 978 585,74 грн.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

4. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року позов задоволено.

5. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

№ 014/17-46/241-55 від 23 травня 2007 року в розмірі 1 978 585,74 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 1 061 615,81 грн, за процентами - 674 311,96 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту - 130 712,71 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів - 111 945,28 грн, звернуто стягнення на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Задачиною Н. В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 23 травня 2007 року за № 3203, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 23 травня 2007 року, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку, задоволено в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», за вказаним кредитним договором у загальній сумі

1 978 585,74 грн.

6. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суму витрат на сплату судового збору у розмірі 3 219,00 грн.

7. Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю позовних вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначено, що на правильність такого висновку суду не впливають пояснення відповідача щодо наявності виконавчого напису нотаріуса, вже вчиненого відносно предмету іпотеки, оскільки суду не було надано доказів про те, що такий виконавчий напис було фактично виконано, а предмет іпотеки реалізовано в рахунок заборгованості.

8. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду

від 21 грудня 2021 року, роз`яснено рішення Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року у цивільній справі № 0827/11217/12 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту, викладено більш повно другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції:

«В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

№ 014/17-46/241-55 від 23 травня 2007 року в розмірі 1 978 585,74 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 1 061 615,81 грн, за процентами - 674 311,96 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту - 130 712,71 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів - 111 945,28 грн, звернути стягнення на жилий будинок під літ. Д-2, загальною площею 253,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Задачиною Н. В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 23 травня 2007 року за № 3203, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 23 травня 2007 року, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», за вищевказаним кредитним договором в загальній сумі 1 978 585,74 грн».

9. У січні 2022 року ОСОБА_2 , яка не приймала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року.

10. Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року у цій справі залишено без змін.

11. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, зазначивши, що наявність виконавчого напису без його виконання не припиняє дію договору іпотеки, а застосування кредитором іншого законного способу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником права не є подвійним стягненням та спрямоване на захист прав та інтересів кредитора.

12. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , яка не була залучена до участі у справі, про те, що вона є іпотекодавцем та покупцем майна, що в подальшому було передано в іпотеку банку, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки вказане твердження скаржника спростовується матеріалами справи, умовами договору іпотеки від 23 травня 2007 року та договору купівлі-продажу від 23 травня 2007 року, в яких в якості покупця й іпотекодавця вказаний виключно ОСОБА_1 . З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно визначив учасників спору з огляду на сторін вищенаведених договорів.

13. Крім того, суд апеляційної інстанції критично оцінив доводи апеляційної скарги про незалучення до участі у справі ОСОБА_3 , оскільки нерухоме майно ОСОБА_3 не є предметом іпотеки і звернення стягнення на майно ОСОБА_1 жодним чином не впливає на право власності ОСОБА_3 .

14. Постановою Верховного Суду від 04 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2022 року скасовано. Справу № 0827/11217/2012 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

15. Підставою для направлення справи на новий апеляційний розгляд стало те, що суд апеляційної інстанції не з`ясував, які права та інтереси ОСОБА_2 вирішені рішенням суду першої інстанції та залишив поза увагою, що рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті у разі, якщо ним не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулася із апеляційною скаргою.

16. Ухвалою від 17 жовтня 2023 року залучено на стадії апеляційного розгляду справи ТОВ «Цикл Фінанс» як правонаступника АТ «Райффайзен Банк Аваль» у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту.

17. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 листопада 2023 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

18. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що права та інтереси ОСОБА_2 , яка не приймала участі у розгляді справи, не були вирішені при ухваленні оскарженого рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_2 при укладенні іпотечного договору надавала нотаріальну посвідчену згоду своєму чоловікові (відповідачеві) на вчинення іпотеки, а тому вона не була стороною договору іпотеки, а її майнові права представлялися і захищалися тим з подружжя, який уклав договір і є належним відповідачем у справі.

Узагальнені доводи касаційної скарги

19. 22 січня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 листопада 2023 року.

20. Підставою касаційного оскарження ухвали Запорізького апеляційного суду від 21 листопада 2023 року заявники зазначають порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та посилаються на неврахування судом висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.

21. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що спірне майно перебуває у спільній сумісній власності, а тому у разі задоволення вимоги про звернення стягнення тільки до одного із співвласників, таким судовим рішенням вирішуються права іншого із співвласників.

22. Заявники зазначають також про порушення судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, з огляду на реалізацію кредитором позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса від 11 березня 2008 року, пропуск позивачем позовної давності, а також неправильного розрахунку заборгованості. Крім того, вважають, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права при розгляді заяви приватного виконавця про роз`яснення рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23. Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року касаційну скаргу залишено без руху.

24. Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2024 року поновлено

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Запорізького апеляційного суду від 21 листопада 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі № 0827/11217/2012, витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

25. 22 березня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

26. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2024 року у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_4 справу розподілено судді-доповідачу.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

27. 22 березня 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» подало до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 , у якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просило суд відмовити у її задоволенні.

28. Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність факту порушення прав ОСОБА_2 , яка є дружиною іпотекодавця та надала свою нотаріальну згоду на передачу спірного майна в іпотеку, при ухваленні судом першої інстанції рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для закриття апеляційного провадження за скаргою особи, яка не приймала участі у справі.

29. Доводи касаційної скарги щодо порушення норм процесуального права при визначенні нового складу суду вважає безпідставними.

30. Зауважує, що інші доводи касаційної скарги стосуються оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року та ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада

2021 року про роз`яснення судового рішення, які не є предметом касаційного оскарження у межах відкритого у цій справі касаційного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31. 23 травня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/17-46/241-55, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 133 067,00 дол. США строком до 22 травня 2027 року. За користування кредитом, згідно умов договору, було встановлено плату у розмірі 12,85 % (процентів) річних, які повинні сплачуватися щомісячно.

32. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір від 23 травня 2007 року. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

33. Свої зобов`язання за кредитним договором № 014/17-46/241-55

від 23 травня 2007 року відповідач не виконав, а саме своєчасно не сплатив суму кредиту та процентів за ним.

34. 26 квітня 2012 року банк направив ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення боргу, яка залишена без відповіді.

35. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 06 липня 2012 року загальна заборгованість за кредитним договором № 014/17-46/241-55 складає - 1 978 585,74 грн. З них заборгованість за кредитом - 1 061 615,81 грн, за процентами - 674 311,96 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 130 712,71 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 111 945,28 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

36. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

37. Згідно з положеннями абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

38. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

39. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

40. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

41. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

42. Право на оскарження судових рішень особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, передбачено статтею 17 ЦПК України.

43. Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

44. Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права на апеляційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

45. Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

46. Аналогічного по суті висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15, а також Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 522/7758/14 та ухвалах від 20 січня 2021 року у справі № 202/2908/17, від 20 жовтня 2021 року у справі № 2-5986/11 та від 01 червня 2022 року у справі № 931/651/20.

47. Законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

48. Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

49. Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

50. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 904/7274/17, від 09 липня 2019 року у справі № 01/1494

(14-01/1494), від 02 грудня 2020 року у справі № 712/13890/15, від 13 січня

2021 року у справі № 466/5766/13-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц, від 13 жовтня 2021 року у справі № 917/1697/20.

51. У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і встановлення апеляційним судом, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012).

52. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2013 року, ОСОБА_2 зазначала, що спірне іпотечне майно, на яке звернуто стягнення судом першої інстанції, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вирішення питання про звернення стягнення на нього порушує її право спільної сумісної власності.

53. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

54. Право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя врегульовано в статті 65 СК України. Дружина, чоловік розпоряджуються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

55. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 274/4134/15-ц, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для апеляційного оскарження рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки іншим із подружжя, який не укладав іпотечний договір, Верховний Суд виходив з того, що права одного з подружжя, який надавав тільки згоду на вчинення договору іпотеки спільного майна, але не був стороною договору, не порушуються, оскільки ці права захищаються тим з подружжя, який уклав договір, і є відповідачем у справі; рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті у разі якщо ним не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулася з апеляційною скаргою.

56. Такі самі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 523/1585/17, від 22 грудня 2023 року у справі

№ 303/4749/14-ц, від 17 січня 2024 року у справі № 2-570/12, а також у постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року, ухваленій у цій справі.

57. У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

58. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

59. Водночас, Верховний Суд також наголошував на необхідності дотримання принципу правової визначеності та остаточності судового рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 522/14240/15-ц)

60. Встановивши, що ОСОБА_2 не брала участі у розгляді справи, не укладала кредитний та іпотечний договори, натомість надала нотаріальну посвідчену згоду своєму чоловікові (відповідачу у справі) на укладення договору іпотеки щодо їх спільного сумісного майна, а чоловік - ОСОБА_1 приймав активну участь у розгляді цієї справи, суд апеляційної інстанції дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав вважати її права порушеними при вирішенні питання про звернення стягнення на іпотечне майно. Судом апеляційної інстанції враховано практику вирішення подібних правовідносин та обґрунтовано зазначено, що права заявниці у спірних правовідносинах представлені і захищаються тим з подружжя, який уклав договір (кредитний та іпотечний), є відповідачем у справі та приймав участь при ухваленні оскарженого судового рішення.

61. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

62. Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, суб`єктним складом у справі, заявленими ОСОБА_2 вимогами у апеляційній скарзі, та встановивши, що рішенням суду першої інстанції від 05 лютого 2013 року не вирішувалося питання про її права, інтереси чи обов`язки дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

63. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

64. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилаються заявники у касаційній скарзі. Більш того, відповідають висновкам, наданим Верховним Судом у постанові від 04 липня 2023 року у цій справі, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).

65. Безпідставними є посилання заявників на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення від 05 лютого 2013 року та постановленні ухвали від 11 листопада 2021 року про роз`яснення судового рішення, з огляду на те, що зазначені судові рішення не є предметом касаційного оскарження у межах відкритого у цій справі касаційного провадження.

66. Доводи касаційної скарги щодо наявності допущених судом апеляційної інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні питання про заміну сторони у справі та зміну складу колегії суддів є необґрунтованими.

67. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

68. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

69. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 листопада 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович