Провадження №2/359/623/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бориспіль Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

16 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі по тексту ТОВ «Бізнес позика») звернулось до суду з позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання кредиту за № 124316-КС-010 від 05 січня 2021 року в розмірі 88466 грн. 55 коп. та витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу.

Вимоги обгрунтовано тим, що 05 січня 2021 року відповідач уклав з ТОВ «Бізнес Позика» договір про надання кредиту № 124316-КС-010 в електронній формі, у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет ОСОБА_1 на сайті кредитодавця. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту. Відповідно п. 1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 70 000, 00 грн., строком на 24 тижні - до 22 червня 2021 року, на умовах сплати процентнів за користування кредитом у розмірі 0,71769622 %, в день (фіксована ставка), комісія за надання кредиту 3500 грн. 00 коп.. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів.

Відповідно до п.п. 2.8, 2.9 Договору, орієнтовна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість наданого кредиту обчислена на основі припущення, що позичальник буде дотримуватись графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку № 1 до Договору, та буде застосовуватись знижена процентна ставка, а інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії Договору.

При цьому, факт укладення даного кредитного договору між сторонами підтверджено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року по справі № 757/9800/22-ц, яке набрало законної сили 01 серпня 2023 року.

На виконання усов договору 05 січня 2021 року позивач видав відповідачу грошові кошти на загалом на суму 70 000 грн. 00 коп. трьома платежами : два по 25 000 грн. 00 коп. та один на 20 000 грн. 00 коп. на картковий рахунок, вказаний ОСОБА_1 в особистому кабінеті, чим ТОВ «Бізнес позика» виконало взяті на себе зобов`язання. Видача кредиту позивачем здійснювалась через партнера ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» на підставі договору № 41084239_14/12/17 від 14 грудня 2017 року.

Відповідачем в рахунок погашення заборгованості по кредиту та оплаті процентів здійснено п`ять платежів по банківським реквізитам ТОВ «Бізнес позика» на загальну суму 53 465 грн. 17 коп.. Проте станом на жовтень 2023 року ОСОБА_1 має заборго-ваність за договором про надання кредиту № 124316-КС-010 від 05 січня 2021 року в розмірі 88 466 грн. 55 коп., яка складається з : 51 642 грн. 21 коп. заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом, 36 824 грн. 34 коп. заборгованість за нарахова-ними та несплаченими процентами за користування кредитом.

Зважаючи на вказане позивач, з посиланням на вимоги ст. 525, 526, 530, 610, 1049 ЦК України просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом та повідомлення сторін. Крім того, сторонам розяснено права, обовязки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

16 листопада 2023 року представник відповідача адвокат Пащенко В.М. подав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позову з підстав порушення ряду норм ЦПК України при зверненні до суду з даним позовом. Крім того зазначив, що через пандемію короновірусу та ведені карантинні обмеження, в період з листопада 2020 року по квітень 2023 року ОСОБА_1 не зміг вчасно розрахуватись по даному кредиту. У зв`язку з цим відповідач в березні 2021 року звернувся до позивача засобами електронного листування з проханням відстрочити нарахування процентів та штрафних санкцій за користування кредитом до 30 квітня 2021 року, просив також провести на підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами, позиками в період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України короно вірусної хвороби» реструктуризацію заборгованості, які ТОВ «Бізнес позика» були проігноровані в порушення роз`яснень, наданих НБУ. Представник зазначив, що кредит-ний договір від 05 січня 2021 року укладено позивачем з порушенням вимог ст. 1, 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, представник ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ТОВ «Бізнес позика» зробити перерахунок боргу відповідача через незаконно сплачену ним комісію при укладенні споживчого кредиту в розмірі 3500 грн 00 коп., яка нараховувалась йому протягом двох тижнів.

Разом з тим, в разі задоволення вимог позивача, відповідач просив суд визначити порядок і строки виконання судового рішення, надавши ОСОБА_1 розстрочку у виконанні рішення на 12 місяців рівними частинами.

16 листопада 2023 року представник позивача ОСОБА_2 подав до суду змістовну відповідь на відзив, у якому зазначає про відсутність порушення норм ЦПК України зі сторони ТОВ «Бізнес позика» та обгрунтовує вказану позицію, заявляє про наявність повноважень у представника позивача, обгрунтованість та правильність дій позивача щодо заявлення з першою заявою по суті вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. Крім того, деталізовано правила надання споживчих кредитів у ТОВ «Бізнес позика», порядок надання всієї необхідної інформації позичальнику та обгрунтовано, на думку позивача, правомірність нарахування комісії за надання споживчого кредиту.

Представник позивача також наголосив у відповіді на відзив, що тіло кредиту становить різницю між фактично отриманою відповідачем 05 січня 2021 року сумою кредиту (70 000 грн. 00 коп.) та сумою платежів, які фактично ним здійснені з метою повернення саме кредиту та враховуючи черговість зарахування коштів від ОСОБА_1 , зазначену в п, 5.5 Правил. Заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитним договором в розмірі 36 824 грн. 21 коп. складається з суми процентів, які нараховувались позивачем щоденно на неповернену суму кредиту та виходячи із розміру фіксованої процентної ставки, визначені в п. 1 кредитного договору (0,71769622%) починаючи з першого дня перерахування суми кредиту (05 січня 2021 року) до закінчення терміну дії договору, вказаного в п. 1 (22 червня 2021 року). Відтак, після 22 червня 2021 року нарахування процентів не здійснювалось.

Крім того, представник позивача заперечив проти розстрочки виконання судового рішення у спосіб, запропонований представником відповідача, оскільки суду не надано доказів наявності виняткового випадку, що обумовлює об`єктивне ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони та їх представники в судове засідання не з`явились. Разом з тим, представник позивача подав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, а розгляд справи здійснити у його відсутність.

Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи у його та ОСОБА_1 відсутність та просив врахувати той факт, що відповідачем вже сплачено на користь ТОВ «Бізнес позика» 53 465 грн. 17 коп.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, дослідивши подані сторонами заяви та матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55,124 Конституції України та ч.1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що05 січня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 124316-КС-010 про надання кредиту в електронній формі, на підставі порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через ообистий кабінет відповідача на сайті кредитодавця.

Наведене додатково підтверджується рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Бізнес позика», треті особи без самостійних вимог Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яким позовні вимоги задоволено частково. Дане судове рішення набрало законної сили 01 серпня 2023 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно п. 1 вказаного договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 70 000, 00 грн., строком на 24 тижнів зі строком дії договору до 22 червня 2021 року, процентна ставка за кредитом в день 0,71769622 %, комісія за надання кредиту в розмірі 3500 грн. 00 коп., орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 129 960 грн. 00 коп., орієнтовна реальна річна процентна ставка 285,37979060 %. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку, строки та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту згідно графіку платежів та правилами надання споживчих кредитів.

Згідно п. 2 договору № 124316-КС-010 від 05 січня 2021 року протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

У пунктах 6, 9 вказаного договору позичальник підтвердив той факт, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів, які діють у ТОВ «Бізнес позика», текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, укладає договір. Підписанням цього договору ОСОБА_1 підтвердив, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За змістом ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документо-обіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодав-ством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і пере-творений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно ст. 8 вказаного Закону» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа, як доказу, не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно ст. 3 вказаного Закону електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; наймену-вання криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електрон-ний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно ч. 6 ст. 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надси-лання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсиміль-ного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Розміщений в особистому кабінеті позичальника проект кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Бізнес позика» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Бізнес позика» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Бізнес позика» через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер позикодавця. Після укладення кредитний договір розміщуються в особистому кабінеті позичальника.

За змістом кредитного договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Бізнес позика» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договорів в цілому та підтверджує, що він : ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Бізнес позика», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Бізнес позика», та є невід`ємною частиною цього договору.

Укладення ТОВ «Бізнес позика» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Бізнес позика» ідентичного за змістом кредитного договору, які підписані власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюються до такого, що укладений у письмовій формі.

Відповідно вимог договору він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Зважаючи на вказане, суд приходить переконання, що сторони уклали кредитний договір та погодили розмір кредиту, строк на який його надано, термін дії кредитного договору, розмір процентної ставки та комісії, строки, порядок і розміри повернення тіла кредиту, відсотків та комісії.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526, 530, 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав зобов`язання щодо перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів на загальну суму 70 000 грн. 00 коп. Наведене підтверджується договором № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на карту) укладеного 14 грудня 2017 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс»; замовленням на переказ № 344887324 від 05 січня 2021 року на суму 25 000 грн. 00 коп., замовленням на переказ № 344887758 від 05 січня 2021 року на суму 25 000 грн. 00 коп., замовленням на переказ № 344888309 від 05 січня 2021 року на суму 20 000 грн. 00 коп., довідками ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 10 жовтня 2023 року про підтверд-ження здійснення грошових переказів відповідачу трьома транзакціями у розмірах 25 000 грн. 00 коп., 25 000 грн. 00 коп., 20 000 грн. 00 коп. та листом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 04 квітня 2024 року за № 20.1.0.0.0/7-240403/44360 щодо перерахування 05 січня 2021 року на емітовану на ім`я ОСОБА_1 картку № НОМЕР_1 грошових переказів в розмірах : 25 000 грн. 00 коп., 25 000 грн. 00 коп. та 20 000 грн. 00 коп., випискою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за договором б/н за період з 05 січня 2021 року по 12 червня 2021 року.

В свою чергу відповідач належним чином умов кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 88 466 грн. 55 коп., з яких : заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 51 642 грн. 21 коп.., 36 824 грн. 34 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом.

Доказів протилежного, як і доказів тверджень ОСОБА_1 про повернення на користь ТОВ «Бізнес позика» 53 465 грн. 17 коп. взятого кредиту, відповідачем до суду не подано.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 22 червня 2021 року.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно ч. 4 ст. 12 та ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуа-льних дій.

Суд звертає увагу на той факт, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення виключно неповерненого відповідачем тіла кредиту та відсотків, за користування ним, нарахованих до 22 червня 2021 року включно. Відтак, твердження представника відповідача, наведені у відзиві щодо незаконного нарахування і стягнення ТОВ «Бізнес позика» з ОСОБА_1 штрафних санкцій, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Щодо тверджень представника відповідача про неправомірне включення до кредитного договору умов про комісію та їх врахування у загальну заборгованість відповідача суд звертає увагу на наступне.

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В розрізі з наведеним, суд зазначає, що суду не надано доказів визнання недійсним вцілому чи певних частин договору про надання кредиту № 124316-КС-010 укладеного 05 січня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , відтак він є чинним та дійсним.

Відповідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосо-вуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положен-ня, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

У частинах 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») вказано, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року за № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовід-носин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Проте, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції : «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встанов-лено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредито-давця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредит-ної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передба-чено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі стро-ковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосо-вуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно додатку 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої палати Верховного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, які в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами у подібних правовідносинах.

Відтак доводи відповідача про в цій частині є безпідставними.

Підсумовуючи наведене, суд приходить переконання, що позовні вимоги обгрунтован та підлягають задоволенню, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» належить стягнути заборгованість за договором про надання кредиту № 124316-КС-010 від 05 січня 2021 року в розмірі 88 466 грн. 55 коп., з яких : заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 51 642 грн. 21 коп.., 36 824 грн. 34 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернені до суду з даним позовом ТОВ «Бізнес позика» сплачено судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 982 від 13 жовтня 2023 року.

Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору.

При цьому суд не вирішує питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу даним рішенням, оскільки сторонною позивача у прохальній частині позову зроблено заяву про визначення фактичних витрат та подачу документів на їх підтверд-ження у встановленому законом порядку.

Наведене, на переконання суду, свідчить про бажання позивача вирішити дане питяння шляхом подачі заяви разом з доказами та ухвалення в порядку ст. 270 ЦПК України додаткового рішення у справі.

Щодо вимог відповідача про розстрочку виконання судового рішення рівними частинами протягом 12 місяців суд зазначає наступне.

Згідно положень ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка виконання рішення суду - це розподіл виконання рішення на частини, що підлягають виконанню протягом певного періоду часу або через певні періоди часу, що призводять до перенесення строку виконання рішення на пізніші періоди, зокрема, полягає в розподілі належних до сплати сум платежу на певні частини із встановленням конкретного строку для виконання кожної з визначених частин рішення. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення суд виходить з міркувань доцільності та об`єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для розстрочки виконання рішення суд не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, розстрочка має бути компромісом між заінтересованими сторонами.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, як би національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених у п. 10 постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року за № 14, задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року за № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є право перетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстро-чення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначе-них судом.

Така правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі за № 916/190/18.

Відповідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на вказане, суд приходить переконання, що наведені представником відповідача обставини не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відтак клопотання представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду, не підлягає задоволенню, оскільки заявник не довів належними та допустимими доказами обставин, які мають характер особливих або виняткових та які б давали підстави для розстрочення виконання рішення суду.

На підставі викладено та керуючись вимогами ст. 10 - 13, 76 - 82, 133, 141, 258- 259, 263-265, 353, 354, 435 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповіда-льністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 124316-КС-010 від 05 січня 2021 року в розмірі 88 466 (вісімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Пащенко Віктора Миколайовича про розстрочення виконання судового рішення - відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф.411)

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 30 листопада 2000 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області, ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 травня 2024 року.

Суддя Л.В. Яковлєва