Справа № 127/9377/21
Провадження № 22-ц/801/825/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 рокуСправа № 127/9377/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) справу № 127/9377/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування (Служба у справах дітей) Вінницької міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 7.02.2024, ухвалене у складі судді Шевчук Л. П. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 16.02.2024, -

в с т а н о в и в :

12.04.2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 01.03.2021 батько самочинно забрав із собою до іншого місця проживання.

11.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом (вх 9410/21) до ОСОБА_2 у якому просив визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ним, вказуючи про тісний психоемоційний зв`язок дітей із батьком. Сторони з 31.01.2021 року проживають окремо, син ОСОБА_4 з цього часу сам виявив бажання піти жити до батька. Донька ОСОБА_5 проживає з матір`ю, однак також має велику прив`язаність до батька, але в силу свого віку ще не може висловити свою позицію з приводу своїх бажань, з ким із батьків вона бажає проживати. /т. 1 а.с. 35-45/.

У ході тривалого розгляду справи життєві обставини змінювалися. Так, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 вирішив убезпечити своїх дітей та відправити їх до Республіки Польща, до свого рідного брата ОСОБА_8 , де той проживає з 2000 року. Оскільки виїзд з території України осіб призовного віку, яким він являється, з кінця лютого 2022 року було обмежено, діти виїхали разом із матір`ю ОСОБА_2

5.03.2022 саме батько організував доставлення дітей разом із ОСОБА_2 до кордону України та Польщі, куди за ними виїхав його рідний брат ОСОБА_8 ..

З 6.03.2022 по 29.06.2022 діти разом з колишньою дружиною ОСОБА_2 проживали у приватному будинку його брата ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

За період проживання дітей у будинку брата, позиція сина ОСОБА_4 з приводу бажання проживати разом із батьком не змінилась. Брат позивача за зустрічним позовом забезпечив влаштування сина ОСОБА_4 до другого класу польської школи, де він закінчив другий клас, а меншу доньку ОСОБА_5 було влаштовано до дитячого садочка, який вона відвідувала. За цей період його діти були забезпечені всім необхідним для проживання, розвитку, виховання та навчання за рахунок та коштами його родини (його та рідного брата). Брат ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_10 на протязі чотирьох місяців опікувались дітьми, возили та забирали старшого сина ОСОБА_4 з польської школи, забезпечували дітей всім необхідним (харчуванням, доглядом та любов`ю).

29.06.2022 ОСОБА_2 проти волі дітей, спричиняючи окрім цього фізичний біль сину, оскільки шарпала його за руки до посиніння, сковувала його руки, які ОСОБА_2 не відпускала, обмежуючи простір для пересування (оскільки він не хотів покидати помешкання дядька ОСОБА_8 ), тікав від неї (говорив, що не хоче покидати уже звичне для цього середовище), та який постійно прохав, що хоче щоб його забрав батько, нехтуючи їх (дітей) бажання, та користуючись тим, що на території Польщі виключно вона є законним представником дітей, - забрала дітей з будинку його брата.

Цього ж дня, 29.06.2022, по прибуттю до нового місця перебування на території Республіки Польща, їх син, ОСОБА_4 , потайки від своєї матері, відшукав можливість надіслати голосове повідомлення дядькові на телефон, в якому повідомив: " ОСОБА_11 , будь-ласка забери мене з цього аду, я хочу додому, прошу тебе, випусти мене звідси, забери..." і повідомив адресу свого перебування. Після цього ОСОБА_2 заборонила сину спілкуватись із ним та повідомляти адресу їх місцезнаходження, чим ОСОБА_2 порушено батьківські права відповідача -позивача знати: де перебувають його діти, в якому вони стані, чим вони займаються, як харчуються, з ким перебувають, в яких умовах проживають чи забезпечені вони усім необхідним, тощо. Зателефонувавши до нього 30.06.2022 об 11-26 год., відповідач не дала йому поспілкуватись з сином наодинці, ходила за ним по приміщенню, де вони перебувають, тримаючи його під своїм контролем, не даючи змоги йому висловити свої думки з приводу ситуації, яка склалася та не даючи змоги заспокоїти сина. ОСОБА_2 протягом всього часу перебування в Польщі - не працює, будь-яких джерел доходів як в Україні так і на території Республіки Польща не має, а її бажання жити за рахунок аліментних платежів на дітей суперечить інтересам дітей. Трирічна декретна оплачувана відпустка ОСОБА_2 закінчилась 26.06.2022, переатестацію на роботі в органах прокуратури остання не пройшла; квартира, в якій раніше проживала ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) передана третім особам для проживання матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_12 ..

З 02.10.2023 року ОСОБА_2 разом з дітьми переїхала проживати до Республіки Німеччина.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15.04.2021 визначено підсудність цивільної справи за матеріалами зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини Вінницькому районному суду Вінницької області /т. 1 а. с. 13/.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20.05.2022 року задоволено заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_2 та залишено її позовну заяву до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини без розгляду.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.10.2022 зустрічний позов задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 9.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Ткачуком Б. О., залишено без задоволення. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.10.2022 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2023 по справі № 127/9377/21 касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником Ткачуком Б. О. , задоволено частково. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.10.2022 та постанову Вінницького апеляційного суду від 9.02.2023 скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд зазначив про те, що аналіз матеріалів справи свідчить, що 30.09.2022 ОСОБА_2 через представника Ткачука Б. О. надала клопотання про долучення доказів: банківську виписку карткового рахунку ОСОБА_2 , копію постанови від 20 вересня 2022 року у справі № 127/14004/22, висновок психолога /т. 2, а. с. 25-46/. У клопотанні ОСОБА_2 зазначала, що 21.09.2022 їй стало відомо про ухвалення Вінницьким апеляційним судом 20.09.2022 постанови у справі № 127/14004/22 за позовом ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних матері та баби, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_14 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 4.07.2022 та довічно; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_15 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 4.07.2022 та довічно. Суд першої інстанції не дослідив докази, надані позивачем, не надав їх оцінку, при оцінці фінансового стану батька не врахував постанову Вінницького апеляційного суду від 20.09.2022 у справі № 127/14004/22, якою з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання непрацездатних матері та баби. За таких обставин, суди зробили передчасний висновок про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 ..

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 7.02.2024 року зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1820 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу (вх. № 2352 від 8.03.2024), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що висновки суду ґрунтуються на доказах поданих позивачем ОСОБА_1 у 2021-2022 роках, що станом на час розгляду справи не є актуальними і не відображають дійсності подій, а також виключно на позитивних характеристиках батька.

Представником відповідача 22.12.2023 подано суду клопотання /т. 3 а. с. 75-114/ про долучення доказів, що підтверджують наявність житлового приміщення для проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх фінансову забезпеченість під час перебування у Німеччині. Дане клопотання не розглянуто судом першої інстанції та не надано правової оцінки доказам.

Безпосередня відсутність факту працевлаштування не може свідчити про відсутність у ОСОБА_2 джерела доходу, а також про відсутність можливості у неї забезпечити дітей всім необхідним, тим більше під час перебування матері у відпустці по догляду за дитиною.

Достатність матеріального забезпечення ОСОБА_2 також залишилась поза увагою суду, не досліджуючи джерела походження коштів та їх розмір.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував висновки викладені в постанові ВС від 22.10.2020 по справі № 358/37/19, оскільки не зазначено обставин, які перешкоджають залишенню дітей з матір`ю, оскільки визначаючи місце проживання малолітньої дитини разом з батьком суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, водночас з урахуванням того, що діти є малолітніми, останні потребують уваги і піклування матері. Судом не враховано принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, які були встановлені під час судового розгляду.

При ухваленні рішення не враховано також ризики фізичної та психологічної небезпеки для дітей при поверненні в Україну на той час коли в країні воєнні дії. Матір`ю створенні всі необхідні умови для повноцінного розвитку, проживання, навчання її дітей, вони проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, на даний час перебувають на спільному утриманні обох батьків, а тому для зміни місця їхнього проживання вагомі підстави вістуні. Суд не врахував, що малолітні діти вже два роки як не проживають в Україні, тому і місце навчання та їх соціальні зв`язки в Україні не можна назвати сталими.

21.03.2024 року до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 2784) ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві ОСОБА_1 зазначає, що у ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачка повідомила, що змінила місце проживання та з 02.10.2023 року проживає у Республіці Німеччина. Про місце проживання, умови проживання та бажання дітей вкотре змінювати місце проживання та навчальний заклад позивача повідомлено не було, що свідчить про недобросовісне виконання відповідачкою своїх обов`язків та порушення прав позивача, як батька.

24.05.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшла заява (вх № 1961) представника Органу опіки та піклування (Служба у справах дітей) Вінницької міської ради Томчук О. В. про розгляд справи за її відсутності. Підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.07.2022 № 01/00/011/135939.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, заслухавши думку дитини ОСОБА_4 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

Сторони є батьками дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

/т. 1 а. с. 66, 67/.

З 31.01.2021 ОСОБА_1 та його старший син ОСОБА_4 стали проживати окремо від відповідачки за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 26.04.2021 року шлюб між сторонами розірваний.

Квартира, в якій проживав малолітній ОСОБА_4 зі своїм батьком станом на 5.05.2021, згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинок, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_14 - матері позивача за зустрічним позовом /т. 1 а. с. 62/, також у вказаній квартирі станом на 5.05.2021 проживали: ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих (проживаючих) у житловому приміщенні осіб №201 від 05.05.2021

/т. 1 а. с. 68/.

Відомості щодо сина.

З копії довідки, виданої КЗ «Гімназія №24 Вінницької міської ради» від 6.05.2021, вбачається, що ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню, розвитку та догляду дитини, підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, забезпечує участь дитини у позашкільному житті дитини. ОСОБА_4 систематично виконує домашні завдання, регулярно відвідує заняття у гімназії, на заняття не запізнюється, на уроки завжди приходить вчасно, завжди охайний та доглянутий. Дитина до батька висловлює велику прихильність.

/т. 1 а. с. 52/.

Згідно довідки КЗ «Вінницький міський палац дітей та юнацтва імені Лялі Ратушної» № 53 від 27.04.2021, ОСОБА_4 дійсно займається у вищевказаному закладі в ансамблі спортивного бального танцю «Олімпія» на базі КЗ «Гімназії №24 ВМР» на госпрозрахунковій основі з 1.09.2020; успіхами сина цікавиться батько, проводить на заняття батько та здійснює оплату в повному обсязі .

/т. 1 а. с. 53/.

Довідками з навчальних центрів від 30.04.2021 року , 28.04.2021 року та 06.05.2021 року підтверджено, що ОСОБА_4 відвідує курс комп`ютерної програми усного рахунку «Соробан» з 9.09.2020 з щомісячною оплатою 1200 грн.; заняття з англійської мови у навчальному центрі «Helen Doron English», відвідує секцію Таеквон -До. оплату за вказанні позашкільні заняття здійснює ОСОБА_1

/т. 1 а. с. 54, 56, 57/.

Відомості стосовно батька, його дохід, характеристика, перебування на його утриманні інших осіб, місце проживання, стан здоров`я тощо.

ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується позитивно, на що ним надано копію характеристики голови Вінницького міського суду Вінницької області.

/т. 1 а. с. 59-60/.

Відповідно до копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2022 у справі № 127/14004/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_14 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 4.07.2022 та довічно; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_15 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 4.07.2022 та довічно .

Рішення на виконання не направлялося.

/т. 3 а. с. 23-28/.

З копії розрахункових листів за 2020 рік, виданих головним бухгалтером ТУ ДСАУ в Вінницькій області на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що останній працює на посаді судді Вінницького міського суду Вінницької області та має постійний дохід в середньому щомісячно 80000 грн. /т. 1 а. с. 61/, що також підтверджується копією довідки, виданої 3.06.2022 Відділом планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Вінницькій області за №4-35/0120

/т. 1 а. с. 207/.

Окрім того, відповідно до відомостей з відкритих джерел (Єдиного державного реєстру декларацій) позивачем ОСОБА_1 задекларовано його дохід (заробітну плату): за 2021 рік в розмірі 1266786 грн.; за 2022 рік 1157154 грн.

Згідно інформації КПН «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. О.І. Ющенка ВОР», ОСОБА_1 , проживаючий у АДРЕСА_3 , за даними архіву лікарні, картотеки диспансерного відділення та стат. відділу, станом на 28.04.2021 на стаціонарному лікуванні не перебував та за медичною допомогою не звертався

/т. 1 а. с. 58/.

Відповідно до копії медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів, серії ААА №179599 від 3.06.2022, ОСОБА_1 на обліку не перебуває, за психіатричною допомогою не звертався /т. 1 а. с. 205/, а також наркологічні протипоказання до виконання: визначення місця проживання дитини відсутні, про що свідчить копія сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії ААА №251997 від 3.06.2022

/т. 1 а. с. 206/.

Відомості стосовно матері, її дохід, характеристика, місце проживання, стан здоров`я тощо.

ОСОБА_2 позитивно характеризувалася за місцем проживанням та роботи (згідно довідки начальника відділу кадрової роботи та державної служби, станом на 2.06.2021) /т. 1 а.с. 81/, на що нею надані характеристики з відповідних органів /т. 1 а. с. 79, 82/.

Згідно копії наказу в.о. прокурора Вінницької області № 1067п від 13.08.2019, ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 19.08.2019 по 25.06.2022

/т. 1 а. с. 85/.

З характеристики ОСОБА_4 , виданої КЗ «Гімназія №24 Вінницької міської ради» №96 від 18.06.2021, вбачається, що ОСОБА_4 закінчив 1 клас в гімназії №24 м. Вінниця; програмований матеріал засвоїв на високому рівні. Мати дитини ОСОБА_2 приділяє належну увагу вихованню, розвитку дитини, підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, забезпечує участь дитини у її позашкільному житті, майстер-класах, різноманітних гуртках

/т. 1 а. с. 89/.

Також згідно довідок, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_4 за сприяння ОСОБА_2 відвідував різноманітні курси, зокрема: онлайн курс по швидкочитанню у школі швидкочитання «Prana» з 28.01.2021 по 27.03.2021 /т. 1 а.с. 90, 91/; гурток «Англійська мова» у ТОВ «Центр розвитку дітей та юнацтва «ДивоСвіт» з 22.10.2020 по 29.10.2020 /т. 1 а.с. 92/; басейн «Kinder Spa» в період з 12.04.2019 по 11.09.2019 /т. 1 а. с. 94/; курс оволодіння усним рахунком арифметичних послідовностей за методикою ТМ «Соробан» /т. 1 а. с. 95-97/; заняття з англійської мови у навчальному центрі «Helen Doron English» /т. 1 а. с. 100/.

Стосовно проживання дітей за кордоном.

У зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, ОСОБА_2 разом із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виїхали на територію Республіки Польща до рідного брата ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , що підтверджується сторонами у справі.

Згодом ОСОБА_2 разом із дітьми змінила місце свого проживання на території Республіки Польща та через конфліктну ситуацію з родичами

З 02.10.2023 року ОСОБА_2 разом з дітьми переїхала проживати до Республіки Німеччина, де за її заявою від 26.10.2023 затверджено пільги для забезпечення засобів тимчасового перебування, визначено щомісячний платіж в розмірі 1388,73 Євро для неї та дітей /т. 3 а. с. 83-96/. В помешкання відповідачкою ОСОБА_2 було придбано меблі та побутову техніку /т. 3 а.с. 97-111/.

З відеозаписів досліджених в судовому засіданні, які містяться на компакт-диску, судом встановлено, що була проведена відео фіксація події, що сталася протягом дня 29.06.2022 в будинковолодінні брата позивача та на прилеглій території будинку у Республіці Польща, з якої видно, що ОСОБА_2 , в присутності працівників поліції Республіки Польща, насильно тягнула за руки малолітнього сина ОСОБА_4 , який сильно плакав та просив його відпустити. При цьому, дитина кричала, виривалась та тікала від матері біля проїзної частини дороги, чим наражала себе на небезпеку. Мати намагалась утримати сина ОСОБА_4 в автомобілі служби таксі, що призвело до штовханини доньки ОСОБА_5 .

Крім цього, із звукозапису, який також міститься на вказаному компакт-диску, судом встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_4 , надіслав голосове повідомлення брату позивача ОСОБА_8 , в якому зазначив адресу свого перебування та просив забрати його звідти.

/т. 1 а.с. 209/

У висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, ОСОБА_1 № 01/00/011/135939 від 21.07.2022 зазначено, що «у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне у даний час визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 ».

/т. 1 а.с. 234-236/.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому наявні правові підстави для їх задоволення.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визначення місця проживання доньки разом з батьком, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».

У постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц Велика Палата Верхового Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, та зробила правовий висновок про те, що згідно до статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, перевіривши їх доказами, які оцінено судом на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей, виходячи в першу чергу з інтересів малолітніх дітей сторін, прихильність їх до батька, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з батьком, у зв`язку з чим зустрічна позовна заява ОСОБА_2 є обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що рішення в частині задоволених позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 , ухвалено за неповного з`ясування обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, без наведення належного обґрунтування на задоволення цієї позовної вимоги.

Ухвалення судом рішення має бути належним чином мотивоване в першу чергу інтересами дитини (постанова ВС від 7.02.2024 у справі № 225/2468/21).

Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що донька сторін постійно проживає разом з матір`ю, у позовній заяві та відзивах ОСОБА_1 акцентує увагу здебільшого на тісний психоемоційний зв`язок його із сином, при цьому щодо дочки зазначає, що вона у силу свого віку ще не в змозі висловлювати свою позицію з приводу своїх бажань.

Жоден із наявних у справі доказів не доводить більшу прихильність та психоемоційний зв`язок доньки до батька, а ніж до матері.

З огляду на встановлені у справі обставини, а саме: позитивні характеристики обох батьків, достойний рівень їх життя та їх доброзичливе відношення до дітей, колегія суддів приходить висновку, що бажання дівчинки проводити більше часу з батьком, радість від зустрічі з ним є нормою виявлення дитиною емоцій в силу її віку. Прояв даних емоцій не свідчить про пріоритетне відношення доньки до батька перед матір`ю.

У справі відсутні достатні підстави вважати, що проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вік якої на час апеляційного розгляду справи складає повних 4 роки, разом з матір`ю ОСОБА_2 буде суперечити її інтересам.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 разом із дочкою проживає у Німеччині, де за її заявою від 26.10.2023 затверджено пільги для забезпечення засобів тимчасового перебування, визначено щомісячний платіж в розмірі 1388,73 Євро для неї та дітей ; в помешкання, відповідачкою ОСОБА_2 , придбано меблі та побутову техніку; також вона отримує аліменти на утримання дочки, що свідчить про належне забезпечення матір`ю умов для проживання дітей.

У свою чергу, при дослідженні обставин майнового стану сторін, судом першої інстанції не було дотримано принципу процесуальної рівності. Так, досліджуючи відомості з відкритих джерел ( Єдиного державного реєстру декларацій) майнову декларацію позивача ОСОБА_1 , судом не було досліджено майнову декларацію відповідачки ОСОБА_2 у якій наявна інформація про її майновий стан та місце перебування її з дітьми.

З огляду на викладене, враховуючи вік дитини, постійне проживання її з матір`ю, відсутність дівчинки в Україні більше двох років, необхідність її поступової адаптації при поверненні в Україну, не зазначення у позовній заяві ОСОБА_1 та у ході розгляду справи переважальних підстав для висновку про доцільність визначення місця проживання доньки з батьком, а також відсутність доказів, що свідчать про пріоритетне відношення ОСОБА_5 до батька перед матір`ю, колегія судів в інтересах дитини, з метою мінімізувати надмірний вплив на її нервову систему через можливу вкотре зміну зовнішніх факторів (умов проживання, дозвілля, коло друзів, переживання навіть через нетривале розлучення з матір`ю, тощо) приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним.

В частині вирішення зустрічних вимог про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про наявність правових підстав для їх задоволення.

Суд обґрунтовано вважав доведеним добросовісне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, забезпечення сину необхідних умов для проживання та розвитку, фінансового утримання, піклування про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, як під час їх спільного проживання на території України так і (з урахуванням обмеженої такої можливості у силу ситуації, що склалася) на час перебування дітей за кордоном. Суд також встановив відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання сина з батьком, чи негативно впливали на його виховання та розвиток. При цьому, судом враховано й те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (11.05.2021), ще до початку оголошення воєнного стану в Україні, що свідчить про реальність спору.

Судом враховано й те, що позивач, як суддя, має відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час терміном на строк проведення мобілізації, що було підтверджено в судовому засіданні шляхом огляду відповідного посвідчення, яке видане ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу ОСОБА_1 ..

На спростування зазначених висновків суду, ОСОБА_2 не надано апеляційному суду будь-яких доказів.

У свою чергу, залишення комфортного для сина місця проживання у будинку брата ОСОБА_1 у Республіці Польща; переїзд без погодження та відома батька ,спочатку до готелю для біженців, а згодом до Республіки Німеччина, без надання йому інформації щодо умов проживання сина, відвідування ним навчальних закладів та гуртків, їх фінансового забезпечення, обмеження позивача у спілкуванні з дітьми , вірно розцінене судом, як прояв неповаги з боку ОСОБА_2 до прав батька ОСОБА_1 на участь у вихованні дітей, так і до прав дітей на спілкування з батьком.

Визначаючи місце проживання сина з батьком, судом першої інстанції було взято до уваги, що ОСОБА_1 має постійну роботу, сталий дохід, який дозволяє утримувати сина. За місцем його проживання, сину батьком створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку, проживання та навчання, про що також зазначено у висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.07.2022 /т. 1 а. с. 234-236/.

Відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду.

Оцінюючи фінансовий стан батька, та враховуючи наявність постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2022 року у справі № 127/14004/22 , якою з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання непрацездатних матері та баби, апеляційним судом при перегляді даної справи № 127/9377/21 було з`ясовано, що дане рішення на виконання (добровільне, примусове) не направлялося; бабуся позивача на час розгляду справи апеляційним судом, померла.

Колегія суддів враховує, що відсутність відкритого виконавчого провадження по виконанню даного рішення, не дає підстав для висновку, що стягувач (мати позивача) не скористається у подальшому своїм правом на стягнення аліментів, що вплине у певній мірі на фінансову можливість батька забезпечити звичний для обох дітей рівень їх життя.

Апеляційний суд, в частині недоцільності визначення місця проживання сина з батьком, не погоджується з висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/135939 від 21.07.2022 з тих підстав, що при наданні висновку комісією не було враховано думку дитини ОСОБА_4 , який на засіданні комісії 12.07.2022 року повідомляв що бажає, як і раніше, проживати з батьком, оскільки з ним «краще, веселіше», а також зазначив, що чекає, коли бабуся по лінії батька або батько заберуть його в Україну.

Обґрунтовуючи свій висновок про недоцільність визначення місця проживання хлопчика з батьком, орган опіки та піклування Вінницької міської ради виходили лише з того, що в Україні, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан, однак комісією з питань захисту прав дитини не мотивовано та не встановлено чи існує ризик того, що вирішення питання про визначення місця проживання дитини в Україні, а саме у м. Вінниці де активні бойові дії не ведуться , враховуючи, що вимога про повернення дітей не заявлялася, поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для нього нетерпиму обстановку.

У постанові від 25.03.2024 року у справі № 183/1464/22 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вказала, що судове рішення про визначення місця проживання дитини по своїй суті є рішенням про визнання, а за своїм змістом є рішенням немайнового характеру. Зважаючи на відсутність у судовому рішенні про визначення місця проживання дитини обов`язку вчинення дій боржником ( тим з батьків, з яким фактично проживає дитина), таке рішення не підлягає примусовому виконанню. Чинне законодавство не передбачає, що невиконання одним із батьків судового рішення щодо визначення місця проживання дитини з іншим з батьків, є умовою/підставою застосування ст. 162 СК України.

Таким чином, оскільки рішення про визначення місця проживання дитини не є підставою для негайного повернення дитини до України, та обставина, що в Україні введено воєнний стан, на думку колегії суддів має буди оцінена у сукупності з іншими доказами, наявними у справі.

За наявності між сторонами рівних характеристик: (матеріально-побутові умови, фінансове забезпечення та можливості, моральні та етичні якості батьків, позитивні характеристики за місцем роботи, емоційний зв`язок сина з батьками та їх відношення до дитини), вагомою підставою для висновку про доцільність визначення місця проживання сина разом з батьком стали пояснення дитини ОСОБА_17 , надані ним у суді апеляційної інстанції, який: 1. не зважаючи на тривалу розлуку з батьком, 2. відсутність живого спілкування з ним, 3. постійне проживання дитини з березня 2022 року разом з матір`ю за кордоном, 4. висловлювання своєї думки в режимі відеоконференції у присутності матері, на запитання головуючої з ким би він хотів надалі проживати, відповів: « Але ж в Україні війна», що на думку колегії є свідченням наявності тісного психоемоційного зв`язку сина саме з батьком, оскільки проживання в Україні у дитини асоціюється з батьком.

При цьому, судом враховується й те, що запровадження в країні воєнного стану, не може служити перевагою для одного з батьків над іншим для здійснення ними своїх батьківських обов`язків та прав щодо дітей.

Сама по собі обставина проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним з батьків в Україні, а факт повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини (постанова ВС від 11.12.2023 у справі №607/20787/19).

Запропонована позивачем концепція спільної опіки з почерговим проживанням дітей у помешканні кожного із батьків з відповідним графіком, на думку колегії суддів не є доцільною у зв`язку з віддаленим на даний час місцем проживанням дітей та батька, а почергове проживання дітей з кожним із батьків, призведе до додаткових фінансових затрат та навантаження, і не забезпечить рівної можливості обом батькам брати повноцінну участь у вихованні дітей.

Суд звертає увагу, що визначення місця проживання малолітніх дітей ( сина з батьком, доньки з матір`ю) не можна тлумачити, як наявність у кожного з них певної переваги перед іншим, оскільки інший з батьків у такому випадку не буде обмежений у своєму праві на спілкування з обома дітьми. При цьому і мати ОСОБА_2 , і батько ОСОБА_1 зобов`язані приймати участь в утриманні та вихованні дітей; проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду ґрунтуються на доказах поданих ОСОБА_1 у 2021-2022 роках, що станом на час розгляду справи не є актуальними і не відображають дійсності подій, а також виключно на позитивних характеристиках батька, колегія суддів не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції в частині визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, враховуючи встановлені у справі обставини, а також надані сторонами докази.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (постанова ВС від 23.10.2021 в справі №127/17427/20 (провадження № 61-13600св21)) з твердженням в апеляційній скарзі про те, що представником відповідача 22.12.2023 подано суду клопотання /т. 3 а. с. 75-114/ про долучення доказів, що підтверджують наявність житлового приміщення для проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх фінансову забезпеченість під час перебування в Німеччині, однак дане клопотання не розглянуто судом першої інстанції та не надано правової оцінки доказам, колегія суддів погоджується, з огляду на неповне дослідження судом першої інстанції питання матеріального становища матері та дітей за кордон .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не застосував висновки викладені в постановах Верховного Суду ( від 22.10.2020 по справі № 358/37/19; від 01.08.2018 у справі № 207/3144/16-ц), колегія суддів не вважає підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на те, що у своїх постановах Верховний Суд неодноразово звертав увагу суддів про необов`язковість зазначення у своїх рішеннях постанов Верховного Суду та рішень Європейського суду з прав людини, оскільки закон передбачає правову конструкцію не «не застосував», а « не врахував». Це різна етимологія. Таким чином, не зазначення у рішенні Вінницьким районним судом усіх постанов Верховного Суду, номерів справ та рішень ЄСПЛ, на які посилалися сторони у своїх поясненнях, однак висновки яких були взяті до уваги при розгляді справи, не може свідчити, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

У свою чергу, колегія судів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17 про те, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Колегія суддів відхиляє також посилання в апеляційній скарзі на те, що при ухваленні рішення судом не враховано ризики фізичної та психологічної небезпеки для сина при поверненні його в Україну , враховуючи, що питання про повернення дитини/дітей не було предметом даного судового розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що матір`ю створенні всі необхідні умови для повноцінного розвитку, проживання, навчання її дітей, вони проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, на даний час перебувають на спільному утриманні обох батьків, а тому для зміни місця їхнього проживання вагомі підстави вістуні, апеляційний суд не вважає такими, що свідчать про невірне вирішення справи судом першої інстанції в частині визначення місця проживання малолітнього сина, адже у справі встановлено, що малолітній син бажає проживати з батьком, висловлює свою прихильність до нього.

Інтереси дитини при вирішенні спорів про визначення місця її проживання переважають над інтересами та бажаннями батьків.

Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі (частина перша статті 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (частина перша статті 141 СК України).

Враховуючи національне і міжнародне законодавство, яке визначає рівність прав і обов`язків обох батьків щодо виховання і утримання дітей, виходячи з ситуації, що склалася, а саме неможливості забезпечення живого спілкування дітей з батьком, який через ведений в Україні військовий стан позбавлений можливості відвідувати дітей, зважаючи на умови проживання матері за кордоном ( у зв`язку з самостійним утриманням нею двох малолітніх дітей у іншій країні та позбавленням можливості через це влаштуватися на роботу), колегія суддів приходить висновку, що визначення місця проживання сина з батьком , а доньки з матір`ю відповідатиме принципу рівності обох батьків щодо виховання та утримання дітей та найкращим інтересам самих дітей.

Колегією суддів при ухваленні даного рішення також враховано, що у Сімейному кодексі України заборона на роздільне проживання братів і сестер застосовується тільки до усиновлення.

Досліджуючи емоційний зв`язок брата ОСОБА_4 та сестри Кароліни, колегією суддів бралось до уваги різниця у віці дітей, а також те, що до виїзду дітей з матір`ю за кордон вже склався певний порядок участі батьків у вихованні та утриманні щодо кожного з дітей. Крім того, при вирішені даної справи питання негайного роздільного проживання дітей не вирішується, а відтак рішення не вплине на погіршення психологічного і психічного їх стану.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню частково в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розподілу судових витрат та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

В іншій частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 7.02.2024 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування в цій частині апеляційний суд не вбачає.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При поданні позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1816 грн /т. 2 а. с. 62/.

ОСОБА_2 у даній справі було сплачено судовий збір в розмірі 2730 грн за подання апеляційної скарги /т. 2 а. с. 103/, 5460 грн за подання касаційної скарги /т. 2 а. с. 172/, 2730 грн за подання апеляційної скарги /т. 3 а. с. 162/.

Враховуючи зазначене, а також положення частини десятої статті 141 ЦПК України, те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 різницю витрат по сплаті судового збору в розмірі 4552 грн (розрахунок 10920 : 2 = 5460 - 908 = 4552 грн).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 7.02.2024 у даній справі в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування (Служба у справах дітей) Вінницької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

В іншій частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 7.02.2024 року про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 4552 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький

Повний текст постанови складено 07.06.2024 року.