Справа № 953/1494/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю: секретаря судових засідань Кот Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Юрій Дмитрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Також зазначає, що постановою приватного виконавця від 22.02.2022 «Про стягнення з боржника основної винагороди» було постановлено стягнути з ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 1130,00 грн. Постановою приватного виконавця від 22.02.2022 «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» постановлено загальна сума мінімальних витрат: 159,00 грн. Постановою приватного виконавця від 21.02.2024 «Про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження» постановлено загальна сума додаткових витрат: 1057,00 гри Таким чином, загальний розмір коштів, які утримані приватним виконавцем, складає 2 346 грн. Під час здійснення виконавчого провадження №68759010 приватним виконавцем було стягнуто всього 15 615 грн. Постановою від 21.02.2024 виконавче провадження №68759010 закінчено у зв`язку з виконанням. Відповідно, приватним виконавцем, враховуючи утримані ним згідно вище перелічених постанов 2346 грн., відповідачеві перераховано суму 13 269 грн. 10 копійок. Так як виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями діючого законодавства, стягнуті на його підставі кошти підлягають поверненню ОСОБА_1 як безпідставно набуті.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 26.02.2024 справу передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М.
27.03.2024 електронним шляхом до суду надійшло клопотання представника ТОВ «ДІНЕРО» - Шушані Н. про долучення доказів, які були витребувані судом.
27.03.2024 електронним шляхом до суду надійшло клопотання представника ТОВ «ДІНЕРО» - Шушані Н. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами з огляду на те, що заявлені позивачкою витрвати є неспівмірним зі складністю справи, а також завищеними щодо іншої сторони спору.
16.05.2024 електронним шляхом до суду надійшов лист приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. про неможливість надання витребуваних документів, оскільки згідно Протоколу №84 09.02.2024 зупинення діяльності приватного виконавця Попляк В.В. строком на три місяці (введено в дію наказом Міністерства юстиції України від 28.02.2024 № 643/7). Дисциплінарна комісія приватних виконавців Протокол №84 09.02.2024 припинення діяльності приватного виконавця (введено в дію наказом Міністерства юстиції України від 28.02.2024 № 651/7). На теперішній час приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. паперові матеріали виконавчого провадження № 68759010 йому не передавав. Офіс його зачинено, місце знаходження або контакти виконавця Попляк В.В. не відомо. Доступу до Системи АСВП ОСОБА_3 у нього немає. Враховуючи вищевикладене, він не може надати до суду належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №68759010, а також інформацію щодо здійсненого виконавцем розподілу стягнених з ОСОБА_1 коштів в рамках виконавчого провадження №68759010, з зазначенням яку суму перераховано Стягувачеві, розмір витрат виконавчого провадження, виконавчий збір.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Електронним шляхом до суду представником позивачки адвокатом Шовковим О.С. подано клопотання з проханням розглядати справу без участі позивачки та її представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить судові витрати стягнути з відповідача.
Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не відомі. У поданому до суду клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача прохала проводити розгляд судової справи № 953/1494/24 за відсутності відповідача.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.
Згідно із частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Постановами приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В. від 22.02.2022 визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, загальною сумою 159,00 грн., а також основну винагороду у сумі 1130,00 грн., в рамках ВП №68759010.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. від 21.02.2024 визначено для боржника ОСОБА_1 розмір додаткових витрат виконавчого провадження, загальна сума додаткових витрат 1057,00 грн., в рамках ВП №68759010.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. від 21.02.2024 виконавче провадження №68759010 з примусового виконання виконавчого напису №46922 виданий 16.12.2021, вчинений приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія «ДІНЕРО» заборгованості в розмірі 11300 гривень, закінчено.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до частин 8,11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його не чинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

У частині 5 статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

В межах розгляду даної справи судом встановлено, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом 16.12.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14.

Разом з цим, Кредитний договір №AG2194155 від 11.09.2019, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, підписаний позивачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та не був посвідчений нотаріально.

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №46922 від 16.12.2021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Крім того, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В ході судового розгляду встановлено, що наявна у ОСОБА_1 заборгованість в оспорюванню виконавчому написі не є безспірною, а вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача базується на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, тому заявлений позов підлягає задоволенню.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.09.2021 по справі 910/10374/17.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження №68759010 відкритого на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.В. №46922 від 16 грудня 2021 року в сумі 13 269 грн. 10 копійок.

Так, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу стягнення приватним виконавцем за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів, які були утримані приватним виконавцем з доходів позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного судовому порядку таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі №623/363/20, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд приходить до висновку, що грошові кошти в розмірі 3124,08 грн. підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18.

В якості доказів про безпідставне набуте майно позивачем надано: копію платіжної інструкції від 21.02.2024 на суму 13646,00 грн. із призначенням платежу " стягнення за ВП №68759010 з виконання виконавчого документу: виконавчий напис №46922, виданий 16.12.2021 приватним нотаріусом КМНО Бригада В.О.", які із рахунку ОСОБА_1 перераховані на рахунок НОМЕР_3 ; копію платіжної інструкції 20.02.2024 на суму 1969,10 грн. із призначенням платежу " стягнення за ВП №68759010 з виконання виконавчого документу: виконавчий напис №46922, виданий 16.12.2021 приватним нотаріусом КМНО Бригада В.О.",які із рахунку ОСОБА_1 перераховані на рахунок НОМЕР_3 .

В межах розгляду даної справи встановлено, що виконавче провадення № 68759010 відкрите 22.02.2022 з примусового виконання виконавчого напису №46922, виданий 16.12.2021 приватним нотвріусом КМНО Бригада В.О. на суму 11 300,00 грн.

Постановами приватного виконавця від 21.02.2024,22.02.2022, прийнятих в межах виконавчого провадження№68759010, з ОСОБА_1 , як боржника стягнуті наступні суми: 1057, 00 грн.- додаткові витрати виконавчого провадження, які необхідно перерахувати на рахунок приватного виконавця виконавчяого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. НОМЕР_3 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК"; 159,00 грн. - мінімальні витрати виконавчого провадження, які необхідно перерахувати на рахунок приватиного виконавця Попляк В.В. НОМЕР_4 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК";- 1130,00 грн.- основної винагороди, які необхідно перерахувати на рахунок приватного виконавця Попляк В.В.

Тобто, в межах виконавчого провадження №68759010 з ОСОБА_1 , як боржниці підлягало стягненню 13646,00 грн., а саме: на користь стягувача ТОВ "Фінансова компанія "ДІНЕРО"- заборгованість у розмірі 11300,00 грн.; на користь приватного виконавця - винагорода виконавця та виконавчі витрати у розмірі 2346,00 грн.

Зазначена сума в розмірі 13643, 00 грн. була примусово стягнута з боржниці згідно платіжної інструкції від 21.02.2024, що також підтвердується даними постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашковича Ю.Д. від 21.02.2024 про закриття виконавчого провадження, відповідно до яких борг, основна винагорода виконавця та виконавчі витрати з боржника стягнуті у повному обсязі.

Разом з цим, документів, які б підтверджували правові підстави примусового стягнення з боржниці у виконавчому провадженні №68759010 суми 1969,10 грн. згідно платіжної інструкції 20.02.2024, а також цілове призначення стягненя зазначених сум (накористь стягувача чи приватного виконавця), матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, а також те, що правові підстави набуття відповідачем ТОВ "ДІНЕРО» грошових коштів у сумі 11300,00 гривень, що стягнуті з ОСОБА_1 у примусовому порядку у виконавчому провадженні № 68759010 на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд доходить висновку, що отримані відповідачем кошти в сумі 11 300 гривень підлягають поверненню позивачці відповідно до статті 1212 ЦК України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Підстав для стягнення з ТОВ "ДІНЕРО» на користь позивачки стягнутих в межах виконавчого провадження №68759010 суми в розмірі 1969.10 грн., судом не встановлено, оскільки, як вище зазначалося, зазначена сума була стягнута з позивачки на користь приватного виконавця в рахунок сплати винагороди виконавця та виконавчих витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1031,46 грн. ( 85.16 % задоволених позовних вимог).

Щодо понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI)договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) зроблено висновок, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення позивачкою витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. представником позивача - адвокатом Шовковим О.С. надано суду наступні докази:

- договір №25-05/2023 про надання професійної правничої допомоги від 25.05.2023, укладений між адвокатом Шовковим О.С. та Перемот Р.М., відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати правову допомогу на умовах, передбачених цим договором. На умовах цього договору адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу у вигляді представництва та інших видів правової допомоги щодо визнання виконавчого напису №46922, виданого 16.12.2021 приватним нотаріусом Бригіда В.О., таким, що не підлягає виконанню. Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що вартість гонорару адвоката за підготування документів та представництво клієнта за цим договором у суді першої інстанції сторони визначили у фіксованому розмірі 15000 гривень. Розмір гонорару не залежить від кількості судових засідань, підготованих документів і т. ін.

- акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору №26-05/2023 від 26.05.2023, складений 27.03.2024. Згідно з даними акту, відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 26.05.2023 №26-05/2023 виконавець надав, а замовник прийняв надані послуги: ознайомлення з матеріалами наданими клієнтом, надання клієнту усних консультацій і роз`яснень, усний правовий аналіз; здійснення адвокатських запитів; виготовлення та подача позову до суду; представництво клієнта в суді. Вартість послуг з надання правової допомоги визначена згідно п.4.1 Договору про надання правової допомоги від 26.05.2023 №26-05/2023.

Однак, суд важвє наданий суду акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), складений 27.03.2024 до договору №26-05/2023 від 26.05.2023, є неналежним доказом з огляду на те, що він складений на виконання умов договору щодо наданнання правової допомоги по справі про визнання виконавчого напису №46923, виданого 16.12.2021 приватним нотаріусом Бригіда В.О., таким, що не підлягає виконанню. Разом із цим, предметом розгляду даної справи є виконавчий напис №46922, виданий 16.12.2021 приватним нотаріусом Бригіда В.О., а не №46923, виданий 16.12.2021 приватним нотаріусом Бригіда В.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, яка викладена у постановіві від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, відповідно до якої, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, тому детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

Суд, зазначає, що визначення співмірності із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), здійснюється з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, з урахуванням статті 83 ЦПК України у взаємозв`язку із оцінкою таких критеріїв як складність справи (обсяг опрацьованого законодавства, судової практики, кількість та тривалість судових засідань, тощо).

Подібні за змістом висновки, викладені і у постановах Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №915/1473/20, від 27.01.2022 у справі №910/17733/20 та від 15.12.2021 у справі №910/2166/21.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (Baryshevsky v. Ukraine) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо правил підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Суд зазначає, що дана справа, є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, зокрема, письмових документів, яка розглядалася судом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів: позовної заяви, одного адвокатського запиту та клопотання про долучення документів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, не є значними.

Також, суд враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних позицій ВС з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що приведені у позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього позову, а також те, що розгляд даної справи відбувся без участі позивача та його представника.

Подані стороною позивачки документи щодо характеру та обсягу виконаних робіт (наданих послуг), свідчить про те, що розмір витрат у сумі 20 000,00 грн., є явно завищеним.

При цьому суд зауважує, що пунктом 4.1 договору визначено, що вартість гонорару адвоката за підготування документів та представництво клієнта за цим договором у суді першої інстанції сторони визначили у фіксованому розмірі 15000 гривень, а не 20 000,00 грн., як зазначає позивачка.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивачкою підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, принципу співмірності та розумності судових витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, та які підлягають стягненю з відповідача на користь позивачки у пропорційному розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 5109.60 грн. (85.16%).

Керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263, 264-265, 280-284, 289, 351, 352, 354,355 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Юрій Дмитрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, вчинений 16.12.2021 та зареєстрований в реєстрі за №46922.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти, які були утримані із заробітної плати в рамках виконавчого провадження №68759010, відкритого на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем №46922 від 16.12.2021, у сумі 11300 (одинадцять тисяч триста ) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1031 (одна тисяча тридцять одна) грн. 46 коп.. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5109 (п"ять тисяч сто дев"ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http:// www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО», , адреса: 03035, м.Київ, вул.Сурикова, 3;

третя особи:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Юрій Дмитрович, РНОКПП: невідомий, адреса:61001, м.Харків, вул.Богдана Хмельницького, 25, офіс 1.

Суддя - С.М. Лисиченко