КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/1308/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року місто Київ

справа № 755/11523/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року про закриття провадження у справі, постановлену під головуванням судді Яровенко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , яка є також правонаступником ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гайдук Юлія Олександрівна про визнання договору довічного утримання недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гайдук Ю.О. 12 січня 2023 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є єдиним сином ОСОБА_6 , який є інвалідом І групи та спадкоємцем першої черги.

Вказував, що у липні 2023 року він дізнався, що його батько ОСОБА_6 уклав договір довічного утримання від 12 січня 2023 року із ОСОБА_5 щодо квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 і в якій батько та він зареєстровані.

Зазначав, що за змістом абзацу 2 п.32 оскаржуваного договору, вказаний договір у зв`язку з хворобою відчужувача (вадами зору), за його дорученням підписаний ОСОБА_7 .

Вважає, що у правочині підмінюється воля сторони правочину ОСОБА_6 на волю сторонньої особи ОСОБА_7 .

Посилався на те, що не ознайомлення ОСОБА_6 зі змістом договору, підписання рукоприкладником ОСОБА_7 договору довічного утримання не дає підстав для висновку про доведеність свідомого волевиявлення ОСОБА_6 , відповідність його внутрішній волі, в тому числі схвалення ОСОБА_6 умов п.32 договору.

Вказував, щ наявні підстави для визнання договору довічного утримання недійсним відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_6 помер.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року закрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що закриваючи провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що предметом даного позову є визнання правочину недійсним, який укладений між двома відповідачами та що один з відповідачів ОСОБА_5 є живою.

Вказував, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на постанову Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №185/998/16-ц, постанову Верховного Суду у справі №405/5728/16-ц, які стосувалися кредитних правовідносин та у справі був єдиний відповідач.

Вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин положення п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року постановленою, не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 .

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа приватний нотаріус КМНО Гайдук Ю.О. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилався на п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України та виходив з того, що у розрізі даного спору процесуальне правонаступництво між відповідачем ОСОБА_6 та його спадкоємцями у порядку ст. 55 ЦПК України допускається, однак спадкоємець померлого відповідача, яким виступає позивач ОСОБА_3 , набуває статусу цивільного правонаступника у справі, внаслідок чого особа позивача та відповідача у справі збігаються, що є недопустимим.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За частиною четвертою статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених, зокрема пунктом 1 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України).

Аналіз вказаних вимог закону свідчить про те, що суд будь-якої інстанції зобов'язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов'язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб'єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з'ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов'язковими для правонаступника.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права, права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина перша статті 608 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів даної справи, предметом позову в ній євизнання недійсним договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гайдук Ю.О. 12 січня 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги були пред`явлені до двох відповідачів: ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

До закінчення розгляду справи та ухвалення судового рішення по справі відповідач ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

З копії спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_8 вбачається, що 05 жовтня 2023 року ОСОБА_5 подала до приватного нотаріуса КМНО Гайдук Ю.О. заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_8 , в якій зазначила, що ОСОБА_6 залишив на її ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лещінер Ю.В. 15 серпня 2023 року, яким заповів їй все належне йому майно, як рухоме, так і нерухоме.

У вказаному заповіті зазначено, що ОСОБА_6 позбавляє права на спадкування свого сина ОСОБА_3 .

17 листопада 2023 року ОСОБА_3 подав до приватного нотаріуса КМНО Гайдук Ю.О. заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_8 .

Спадкоємцем померлого є його дружина ОСОБА_9 , яка згідно із заявою від 15 січня 2024 року, яка була подана до приватного нотаріуса КМНО Гайдук Ю.О. відмовилася від спадщини після смерті ОСОБА_8 .

Правовідносини, які виникли у даній справі за своєю правовою природою є такими, що допускають правонаступництво.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, постановивши ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_8 , не врахував, що правовідносини, які виникли у даній справі допускають правонаступництво, що у справі є другий відповідач ОСОБА_5 , яка є правонаступником ОСОБА_6 та відповідно до заповіту від 15 серпня 2023 року прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , а відтак дійшов помилкового висновку про закриття провадження з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріальногоправа, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного,колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: