Провадження № 22-ц/801/1509/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 рокуСправа № 127/35923/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Вересюка М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.09.2006 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області був зареєстрований шлюб, актовий запис за №2565. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2023р. по справі №127/17565/23 - шлюб розірвано.

Від спільного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні.

Позивач зазначав, що відповідач жодним чином не спілкується із сином, не намагається його ніяким чином підтримати, як морально, так і матеріально, створив своїми діями такі умови, які призвели до того, що відповідач із сином для нього взагалі стали чужими людьми. Відповідач не цікавиться майбутнім сина, його прагненням та бажанням знайти свій правильний професійний шлях та взагалі не сприяє в цьому, що вкрай на даний час є необхідно для сина.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023 р. по справі № 127/29412/22, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розпорядження ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2022 до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023р. по справі №127/29412/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів, виправлено описку допущену в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023р. по справі №127/29412/22 і стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розпорядження ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2022 до досягнення дитиною повноліття.

На думку позивача, на даний час неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення у зв`язку з тим, що збільшуються потреби в навчанні, відвідуванні необхідних гуртків, оздоровлення дитини, у разі потреби його лікування, підтримані матеріально, створенні та сприянні умов, які допомогли б йому знайти свій правильний професійний шлях, що вкрай на даний час є необхідно для сина.

Таким чином, позивач вважає, що сину повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Аліменти відповідач нікому не сплачує, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, у шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає.

Тому позивач вважає, що визначений за рішенням суду розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає збільшенню до 1/3 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2033р. у справі № 127/29412/2 в розпорядження ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/6 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2022 до досягнення дитиною повноліття до 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не вказав конкретні підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи, які належним чином повідомленні про місце, час та дату судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_1 (а.с.11).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023р. по справі №127/29412/22, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розпорядження ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2022 до досягнення дитиною повноліття.(а.с.7-8)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023р. по справі №127/29412/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів, виправлено описку допущену в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023р. по справі №127/29412/22 і стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розпорядження ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2022 до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 9-10)

Керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи те, що відповідач є людиною середнього віку, матеріально забезпечений, беручи до уваги наявність законодавчо визначеної підстави для зміни розміру аліментів, а саме як вбачається з рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023 року, ОСОБА_1 , хворіє на анкілозивний спондиліт з ураженням шийного, грудного та поперекового відділів хребта, однак жодних заперечень щодо розміру аліментів, який просить стягнути з нього позивач, до суду не надав, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та зміну розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 з 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) на 1/4 частину від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У п. 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Ослон проти Швеції» № 2 від 27.11.1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, здоров`я та матеріального становища дитини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З рахуванням наведених норм права, з огляду на встановлені судом обставини та наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів погіршення її матеріального стану чи покращення матеріального стану відповідача з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, що могло слугувати підставою для збільшення розміру аліментів.

Доказів погіршення матеріального стану позивача та будь-яких доказів збільшення витрат на продукти харчування, ліки, одяг, взуття для дитини, його навчання, тощо, матеріали справи не містять.

Також не надано суду доказів на підтвердження погіршення чи поліпшення здоров`я позивача та відповідача, здоров`я та матеріального становища дитини.

Таким чином, оскільки позивач не довела існування обставин, які є підставою для збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду, відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного переконання про наявність підстав для зміни розміру аліментів на утримання дитини, відтак апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року у даній справі скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1610, 40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та виготовлено 04 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.К. Медвецький

С.Г. Копаничук