УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/18682/23

Провадження № 2/638/2403/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сікорського А.С.,

учасники справи:

позивач -, ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Августової Марини Владиславівни про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої Вікторії Миколаївни у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати за нею право власності на квартири АДРЕСА_1 загальною площею 97,9 кв.м., житловою площею 50 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2023 року позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення недолків.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Августової М.В. про витребування документів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.

Витребувано у приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Широкової В.А. копії договору купівлі-продажу та всіх документів, які надавались нотаріусу перед укладанням Договору № 5023 від 10 листопада 2020 року квартири АДРЕСА_1 загальною площею 97,9 кв.м., житловою площею 50 кв.м, (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101), набувач майна - ОСОБА_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Викликано учасників справи в судове засідання.

20 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Августова М.В. про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М.

Заява про відвід передана в провадження судді Яковлевої В.М. 21 серпня 2024 року.

Заява про відвід мотивована тим, що упровадженні Дзержинського районного суду м. Харкова на розгляді у судді Яковлевої В.М. перебуває справа № 638/18682/23. Розгляд справи призначено на 21.10.2024 о 12:30. Позивач отримав сповіщення про відкладення судового засідання, що, на думку заявниці, свідчить про затягування розгляду справи. Сторона позивача подала всі документи для розгляду справи та заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника. Також зазначає про те, що Дзержинський районний суд м. Харкова станом на сьогоднішній день вже не є найнавантаженішим судом України у порівнянні з рядом інших судів. У звязку із чим, представник позивача вимушений звертатись із заявою про відвід головуючої судді.

Частиною третьою статті 39 ЦПК України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Дослідивши матеріали заяви, доводи заяви про відвід, суд доходить висновку, що обставини, викладені у заяві про відвід, не знайшли свого підтвердження.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлено статтею 36 ЦПК України, відповідно до змісту якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України («Недопустимість повторної участі судді в розгляді справи»).

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Крім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом (пункт 10). Відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Щодо незгоди із вікладенням розгляду справи та перенесення судового засідання.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Августової М.В. про витребування документів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.

Витребувано у приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Широкової В.А. копії договору купівлі-продажу та всіх документів, які надавались нотаріусу перед укладанням Договору № 5023 від 10 листопада 2020 року квартири АДРЕСА_1 загальною площею 97,9 кв.м., житловою площею 50 кв.м, (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101), набувач майна - ОСОБА_2 .

Копію ухвали для її виконання направлено приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Широковій В.А. (адреса: АДРЕСА_2 )

Встановлено строк виконання ухвали до 10 квітня 2024 року.

При цьому, як свідчать матеріали справи, 18 квітня 2024 року адвокат Августова М.В. подала через канцелярію суду клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із тим, що відповідь від нотаріуса не надійшла, тобто витребувані документи.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18 червня 2024 року о 14 годині 30 хвилин у приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова (61202, м. Харків, проспект Перемоги, 52-В, зал судових засідань № 3).

Викликано учасників справи в судове засідання.

Статтею 26 «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

При цьому в своїй ухвалі суд зауважив про те, що, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, рішенням Вищої ради правосуддя від 20 квітня 2023 року № 399/0/15-23 з 01 травня 2023 року змінено територіальну підсудність судових справ Печенізького районного суду Харківської області, Борівського районного суду Харківської області, Ізюмського міськрайонного суду Харківської області - Дзержинському районному суду м. Харкова.

Призначаючи справу до судового розгляду, суд зважав на надмірне навантаження, що зумовлено зміною територіальної підсудності судів на Дзержинський районний суд м. Харкова.

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У подальшому, адвокат Августова М.В., скориставшись своїм процесуальним правом, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Розгляд справи просили здійснювати без участі позивачки та її представника за наявними матеріалами та без фіксації технічними засобами. Проти заочного рішення не заперечують.

Тобто, 18 червня 2024 року було перше судове засідання у справі по суті.

Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України лише у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до наведеної вимоги чинного законодавства, судове засідання було відкладено на 15 серпня 2024 року 13 годину 30 хвилин.

Суд звертає увагу, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (частина друга, п`ята статті 12 ЦПК України).

Водночас, слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право надавати пояснення суду.

Положеннями частини першої-третьої, шостої, сьомої статті 227 ЦПК України передбачено, що суд заслуховує вступне слово позивача та третьої особи, яка бере участь на його стороні, відповідача та третьої особи, яка бере участь на його стороні, а також інших учасників справи.

У вступному слові учасники справи в усній формі стисло викладають зміст та підстави своїх вимог і заперечень щодо предмета позову, надають необхідні пояснення щодо них.

Якщо разом зі стороною у справі беруть участь їх представники, суд після сторони заслуховує їх представників. За клопотанням сторони, третьої особи виступати зі вступним словом може тільки представник.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву про вступ у справу як представника. Просив ознайомитися з матеріалами справи. Зазначив про те, що відповідач до цього часу нічого не знав про наявність відкритого судового провадження, з матеріалами не ознайомлений як особисто так і через свого представника. Відповідно до розписки, відповідач ОСОБА_2 отримав копію позовної заяви лише 19 серпня 2024 року та ознайомився з матеріалами справи 19 серпня 2024 року.

Сторона відповідача також бажала скористатись наданими їй такими ж процесуальними правами, взяти участь у розгляді справи, надати свої пояснення стосовно позовних вимог.

У зв`язку із чим судове засідання відкладено на 21 жовтня 2024 року.

Отже, по суті це лише друге судове засідання та, відповідно, відкладення розгляду справи фактично лише другий раз, що повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства. Призначення лише другого за рахунком засідання під час розгляду справи по суті об`єктивно не є затягуванням розгляду справи.

Разом із тим, посилання адвоката Августової М.В. про неодноразове та постійне, тим паче чергове поспіль, відкладення розгляду справи жодним чином не відповідають дійсності, є повністю хибними та повністю спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 1, 2, 4, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 6 ЦПК України встановлено, що, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Тому суд, насамперед, керується принципом поваги до честі і гідності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Водночас, слід зазначити, що дана справа не є малозначною, призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження. Суду необхідно здійснити об`єктивний, повний та всебічний розгляд справи, належним чином встановити всі фактичні обставини справи, з метою ухвалення законного та обгрунтованого рішення.

Разом із тим, доводи представника позивачки, викладені в заяві про відвід, свідчать про те, що сторона позивача своєю поведінкою та прискоренням розгляду бажає, щоб суд взяв до уваги лише доводи сторони позивача, що може бути також розцінено як своєрідний прояв тиску на суд.

Суд звертає увагу, що приписами частини третьої статті 213, частини другої статті 214 ЦПК України встановлено, що у судовому засіданні можуть бути оголошені перерви, тривалість яких визначається відповідно до обставин розгляду справи, що їх викликали.Головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.

Окрім того, слід зауважити, що Верховний Суд України Листом від 25.01.2006 № 1-5/45 визначив, що строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Критеріями оцінювання розумності строку розгляду справи, які є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних) є, зокрема, складність справи; поведінка заявника тощо.

Таким чином, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та рівність учасників справи, задля всебічного та повного судового розгляду, повністю сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених чинним законодавством, з метою встановлення належним чином всіх фактичних обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення, ухвалення законного та обгрунтованого рішення.

На підставі наведеного суд доходить висновку, що доводи заяви про відвід не відповідають дійсним обставинам та повністю спростовуються матеріалами справи.

Одночасно суд зауважує, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до частин першої - четвертої, шостої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися ї. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого з будь якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126, 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя є незалежними та керуються верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб із метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Довіра та повага до судової влади - гарантія ефективності системи правосуддя. Повага до авторитету судів - вимога європейських стандартів для демократичних держав, невід`ємна умова публічної довіри до судової влади, а в більш широкому значенні - довіри до норм права та держави загалом. У разі виникнення того чи іншого правового конфлікту особа звертається за його вирішенням до суду, спираючись на авторитет правосуддя.

У пункті 8 Висновку № 7 (2005) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про правосуддя та суспільство вказано, що суди існують та сприймаються загалом громадськістю як належне місце для встановлення юридичних прав і обов`язків та вирішення пов`язаних з цим спорів.

Авторитет судової влади служить загальному зміцненню авторитету державної влади.

Повноваження, якими наділені судді, безпосередньо пов`язані з такими цінностями, як справедливість, істина й свобода. Стандарти поведінки, які вимагаються від судців, випливають із цих цінностей і лежать в основі довіри до здійснення правосуддя. Реальна повага до суду є соціально- правовою цінністю, оскільки виникає з огляду на поведінку суддів як представників правосуддя, яка заслуговує на повагу, не лише щодо належного та беззаперечного виконання своїх функціональних обов`язків. Зокрема, ступінь поваги до суду як елемента загальної та правової культури є барометром як загальної довіри громадянського суспільства до влади, так і показником рівня правосвідомості. Повага до суду є чинником належного функціонування правової держави. Закон вимагає від учасників процесу або присутніх у судовому засіданні осіб поваги до суду як одного з інститутів державної влади.

Поширення такого негативного явища як прояв неповаги до суддів та суду загалом зумовлює неможливість виконання судовою владою своїх функцій у повному обсязі, адже внаслідок вчинення діянь, що посягають на авторитет судової влади, фактично нівелюється принцип всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи будь-якої категорії.

Необхідно звернути увагу, що існує чітка межа між свободою вираження думок і законною критикою, з одного боку, та неповагою й неправомірним тиском на судову владу, з іншого. У загальному підсумку поширення прояву неповаги до суду з метою вплинути на прийняття суддею рішення перешкоджає нормальній роботі суду, а уникнення винними особами юридичної відповідальності за вчинення таких правопорушень призводять до невиконання державою своїх зобов`язань щодо забезпечення права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Отже, аргументи, якими заявник мотивує свою заяву про відвід, не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Підстава заявленого відводу стосується суто процесуальної дії судді під час судового розгляду справи щодо відкладення судового засідання, що є правом суду, та, навпаки, спрямовано на всебічний та повний розгляд справи, та реалізацію наданих сторонам процесуальних прав та, відповідно, свідчить про об`єктивність та неупередженість суду.

Разом із тим, відповідно до положень частини четвертої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України.

Більше того, будь-яких обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про упередженість судді Яковлевої В.М. або її необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не зазначено, судом таких обставин також не встановлено.

З огляду на підстави заявленого відводу, суд доходить висновку про його необґрунтованість, оскільки не містить посилань на дії, вчинені суддею, що можуть свідчити про її необ`єктивність або упередженість, що є підставами для відводу, визначеними статтею 36 ЦПК України.

Таким чином, аналіз доводів заяви та положень статті 36 ЦПК України свідчать, що вказані обставини, на які посилається заявниця, не є передбаченими законом підставами для відводу судді Яковлевої В.М.

За таких обставин, даних, які б прямо чи опосередковано свідчили про заінтересованість судді в результаті розгляду справи № 638/9725/21, а також інших доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді матеріали не містять.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Августової М.В. про те, що Дзержинський районний суд м. Харкова станом на сьогоднішній день вже не є найнавантаженішим судом також є помилковими, оскільки Дзержинський районний суд м. Харкова займає перше місце по навантаженості у місті, що підтверджується опублікованою оновленою картою навантаження на суддів у судах, яка розміщена у загальному доступі на офіційному сайті Ради суддів України.

Оскільки судом не встановлено, матеріалами справи та доказами не підтверджено наявності обставин, які б дійсно викликали сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Яковлевої В.М., доводи про наявність підстав для задоволення вказаного відводу не знайшли свого жодного підтвердження, а тому суд доходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу та, відповідно до положень частини третьої статті 40 ЦПК України, суд передає заяву для вирішення питання про відвід разом з матеріалами справи іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 40 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати необґрунтованою заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Августової Марини Владиславівни про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої Вікторії Миколаївни у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Передати заяву про відвід разом із матеріалами справи № 638/18682/23 іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною пешшою статті 33 ЦПК України, для розгляду.

Ухвала не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 21 серпня 2024 року.

Суддя В. М. Яковлева