У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2024 Справа №607/11105/24 Провадження №2/607/2574/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась із позовом до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просить зняти арешт нерухомого майна, накладений на невизначене майно, все майно, підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №661890 від 24.06.2004 року, винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Реєстраційний номер обтяження у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №40377. Зняти арешт нерухомого майна, накладений на невизначене майно, все майно - відчуження АА №661857 від 14.03.2003 року, винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції, архівний запис Феміди за № від 18.03.2003 року на підставі Виконавчого напису приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу від 05.12.2002 року.

Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, позивач вказує на те, що вона звернулася до нотаріальної контори з метою укладення договору відчуження нерухомого майна, проте нотаріусом їй надано відомості з Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно яких вбачається про накладення арешту згідно двох постанов, а саме: підставою виникнення обтяження стала постанова про арешт майна боржника (усього визначеного та не визначеного) та оголошення заборони на його відчуження АА №661890 від 24.06.2004 року, винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Реєстраційний номер обтяження у Відомостях реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №40377, зареєстровано Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою. Згідно даної постанови постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 17 298, 04 гривні.

Зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у цивільній справі від 15.04.2004 позовні вимоги кредитора до боржника про повернення боргу за договором задоволено. Відповідним рішенням було стягнуто із боржника в користь кредитора заборгованість у сумі 15 720,55 гривень боргу за договором позики, 1406,22 гривень три проценти річних та 171,27 гривень судових витрат.

Позивач зазначив, даний борг сплачений у повному розмірі. Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернопіль Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчуком А.О від 28.12.2022, було закінчено виконавче провадження ВП №19846394 за виконавчим листом №2-222 від 23.05.2005 на підставі статей 39,40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до даної постанови з боржника було стягнуто 17 298,04 гривень включаючи суму основного боргу, 3% (три проценти) річних та судові витрати на користь кредитора, відповідно чим було виконано рішення суду в повному обсязі.

Крім того, зазначила, що підставою виникнення обтяження стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №661857 від 14.03.2003 року, винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу від 05.12.2002 року, згідно якої вбачається стягнення з позивача в користь ОСОБА_2 17 180 грн. боргу та виконавчого збору 859 гривень.

Відділом державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано - Франківськ) позивачу надано відповідь №4814 від 11.03.2024 року про неможливість зняття арешту з майна, оскільки відповідні виконавчі провадження завершені та передане на зберігання три роки, в результаті не збереглося, оскільки підлягало знищенню. Тобто, не виявилося можливим знайти документи, щодо внесення обтяження, накладення арешту на майно та закриття виконавчого провадження.

Зазначила, що оскільки питання про зняття арешту в межах проведення виконання за виконавчими провадженнями вирішено не було, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні прав спадкоємця, так як вона не має можливості належним чином оформити спадщину за законом після смерті батьків, через наявність двох арештів на спадкове майно, тому вимушена звернутись до суду з цим позовом для захисту своїх прав шляхом зняття арешту з майна.

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя приходить до наступного висновку

Із поданої позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач, просить скасувати арешт на належне їй нерухоме майно, та на яке накладено на підставі постанов державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА №661890 від 24.06.2004 рокута АА №661857 від 14.03.2003 року

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки містяться у спостанові Великої Палати ВС від 02.10.2019 №904/51/19, а також у постановах ВС від 19.01.2022 у справі №577/454/20, від 01.02.2023 року у справі №206/2832/21.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18 зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, не зазначив відповідачами осіб в інтересах якої накладений арешт, натомість вказав відповідачем лише орган виконавчої служби, наголосивши, що підстави для подальшого обтяження нерухомого майна, який було накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчих провадженнях, на думку ОСОБА_1 , відсутні.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись, ст.ст. 19, 186, 259-261, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Ромазан