ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5212/22 Номер провадження 22-ц/814/668/24Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря: Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 , полковника медичної служби ОСОБА_2 від 03.06.2022 № 120 в частині звільнення лікаря-терапевта терапевтичного відділення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта терапевтичного відділення у військовій частині НОМЕР_1 з 03.06.2022 року; стягнути на користь ОСОБА_1 середні заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2022 року до дня поновлення на роботі; стягнути на користь ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 100 000 грн. моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що з 01.07.2009 року вона перебувала в трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 . 03.06.2022 року її було звільнено з роботи відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 , полковника медичної служби ОСОБА_2 від 03.06.2022 року №120 відповідно до ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з проведенням реорганізації).

Вказала, що про проведення реорганізації та звільнення дізналася 03.06.2022 року коли роботодавець запропонував оформити обхідний лист. 07.06.2022 року ОСОБА_1 було надано витяг з наказу від 03.06.2022 року №120, який не містить повної інформації про підстави звільнення та будь-яких даних, які б вказували в чому полягають зміни в організації виробництва та праці. Вважає своє звільнення незаконним, тому що витяг з наказу, як єдиний документ на підтвердження як змін в організації виробництва і праці так і звільнення, не містить жодних даних про здійснення змін в організації виробництва і праці у відповідача, що вказує на недоведеність того, що ці обставини мали місце. Вказувала, що звільнення призвело до погіршення стану її здоров`я, зокрема депресії, порушення сну, підвищення артеріального тиску, нападу стенокардії, в зв`язку з чим вимушена була звернутися за медичною допомогою до сімейного лікаря.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 , полковника медичної служби ОСОБА_2 від 03.06.2022 №120 в частині звільнення лікаря-терапевта терапевтичного відділення ОСОБА_1 визнано незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта терапевтичного відділення у військовій частині НОМЕР_1 з 03.06.2022 року.

Стягнуто з Війської частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2022 року по 16.08.2023 року в сумі 353 760 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.

Стягнуто з Війської частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь виплати заробітної плати в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Війської частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 3220,80 грн.

В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не надав доказів, які б вказували, що ним дотримана процедура звільнення лікаря терапевта терапевтичного відділення ОСОБА_1 визначена трудовим законодавством .

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості та дійшов висновку про стягнення з відповідача 5000 грн.

З вказаним судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу.

Вважає, що суд першої інстанції в неповній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при звільненні позивача було дотримано всіх вимог закону. У зв`язку з тим, що позивач з 2018 року знята з військового обліку, частина НОМЕР_1 не має можливості на даний час влаштувати позивача на посаду лікаря згідно нового штату, яким передбачено влаштування виключно лікарів з військово-обліковою спеціальністю.

Зазначає, що на час звільнення позивача в Україні був введений воєнний стан, тому, згідно ч. 2 ст. Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» повідомлення позивача за 2 місяці до звільнення не здійснювалося.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а апеляційну скаргу без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін,перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, 01.07.2009 року на підставі наказу від 30.06.2009 року №126 ОСОБА_1 було прийнято до військової частини НОМЕР_1 на посаду лікаря терапевтичного відділення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 , полковника медичної служби ОСОБА_2 №120 від 03.06.2022 року, ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з проведенням реорганізації.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказувала, що про проведення реорганізації та звільнення вона дізналася у день звільнення, крім того наказ від 03.06.2022 року №120, не містить повної інформації про підстави звільнення та будь-яких даних, які б вказували в чому полягають зміни в організації виробництва та праці. Вважає, дії відповідача при її звільненні такими, що не відповідають вимогам трудового законодавства.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів про дотримання ним процедури звільнення позивача з займаної посади лікаря терапевта терапевтичного відділення.

Суд зазначив, що реорганізація юридичної особи не може бути самостійною підставою для вивільнення працівника на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, якщо вона не супроводжується скороченням чисельності або штату працівників.

Суд прийшов до висновку про незаконність дій роботодавця при звільненні ОСОБА_1 , тому вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості місцевий суд прийшов до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Колегія суддів з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України, введено в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та в подальшому продовжено - воєнний стан.

15.03.2022 року був прийняти Закон України № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», метою якого є врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Отже, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 на виконання директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.05.2022 року № Д-116/дск введено в дію новий штат № 057/083 «Військовий госпіталь» (на 200 ліжок»). Вказана директива передбачає можливість влаштування на посади у військову частину лише військовослужбовців, оскільки усі цивільні посади замінені на посади, що потребують військово облікової спеціальності.

З вказаного вбачається, що у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України відбулися зміни істотних умов праці.

Частиною третьою ст. 32 КЗпП передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Встановлено, що згідно списку працівників в/ч НОМЕР_1 No171 від 24.01.2018 року ОСОБА_1 знято з військового обліку (а.с. 179). В матеріалах справи відсутні будь які дані про те, що позивач була поновлена на військовому обліку після введення в Україні військового стану, тому правових підстав для залишення позивача на посаді лікаря терапевта не було, оскільки новим штатним розписом передбачено можливість влаштування на посади у військову частину лише військовослужбовців.

Висновки суду першої інстанції про те, що роботодавець порушив вимоги ст. 49-2 КЗпП України, а саме: не повідомив позивача у встановлені законом строки про зміну істотних умов, є помилковими. Так як, у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою ст. 32 та ст. 103 КЗпП, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов (частина друга ст. 3 Закону № 2136).

Оскільки станом на час звільнення позивача - 03.06.2022 року, в Україні був введений воєнний стан, відповідно до згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» повідомлення позивача за 2 місяці про істотні зміни умов праці, роботодавцем не здійснювалося.

Так як ОСОБА_1 не є військовозобов`язаною її не можливо було перевести на іншу роботу в частині, тому звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є правомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2023 року скасувати. Ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.05.2024.

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль