09.05.2024 Справа № 363/2121/24
Р І Ш Е Н Н Я
09 травня 2024 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Дьоміної О.П., при секретарі Ходасевич Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті,-
29.04.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана заява у якій ОСОБА_1 просила встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полуги, Краснопольського району, Могильовської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку, причина смерті атеросклеротична хвороба серця та в силу ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення. Так, в обґрунтування заяви заявниця вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_2 , який був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , а відтак, державна реєстрація смерті батька заявниці була проведена на території, яка входить до Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року за №309. Заявниця зазначила, що в позасудовому порядку оформити свідоцтво про смерть батька вона немає можливості, а встановлення факту смерті породжує для неї юридичні наслідки, що необхідно для оформлення спадщини та соціальних виплат.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.04.2024 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд.
ОСОБА_1 надала суду заяву, в якій просила вирішити її вимоги за її відсутності.
Представник заінтересованої особи: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України - справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Зважаючи на те, що заявниця та заінтересована особа були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи подану заявницею заяву про проведення судового розгляду за її відсутності, а також встановлену законодавством терміновість розгляду даної категорії справ, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали поданої заяви, суд приходить до наступних висновків:
Так, відповідно до ст. 317 ЦПК України - заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Як вбачається з матеріалів справи, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку ОСОБА_2 був батьком заявниці ОСОБА_1 , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.01.1958 року (а.с. 11) та свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 10.03.1979 року.
На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що заявниця ОСОБА_1 , перебувала у родинних відносинах ОСОБА_2 , а саме у відносинах доньки та батька, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, має право на звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території.
Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявниця в позасудовому порядку позбавлена можливості зареєструвати смерть батька, оскільки документи, що посвідчують цей факт видані органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, і не можуть бути прийняті органом реєстрації актів цивільного стану.
Вищезазначені висновки підтверджуються листом Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за №702/30.18-66 від 25.04.2024 року (а.с. 19), яким заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 .
Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.
Отже, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи в порядку ст. 317 ЦПК України.
Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.
Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті.
З копії довідки про причину смерті за №6378 від 18.09.2023 року (а.с. 14) судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок атеросклеротичної хвороби серця помер ОСОБА_2 , 1929 року народження. З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18.09.2023 року (а.с. 13), виданого Калининським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції донецької народної республіки, слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку Калининського району Донецької області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 18.09.2023 року складено відповідний актовий запис за №1385.
З листа Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.04.2024 року за №702/30.18-66 (а.с. 19) вбачається, що факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не реєструвався. Тобто, факт смерті у встановленому законодавством порядку не зареєстрований.
Встановлення факту смерті має для заявниці юридичне значення, оскільки це необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу, а саме: свідоцтва про смерть, відповідно до вимог чинного законодавства України.
В ході розгляду справи судом не встановлено будь-якого умисного порушення заявницею, яка є громадянкою України, законодавства України та нормативних актів України після смерті її батька в частині належного повідомлення компетентних органів про даний факт, його належного фіксування, реєстрації, тощо. Неможливість отримати у м. Донецьку необхідні документи для реєстрації факту смерті, виникла в зв`язку з розташування цього міста на окупованій території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму ВСУ за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.
Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ за №5 від 31.03.1995 року встановлено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту смерті її батька на тимчасово окупованій території України.
Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-13, 77-84, 259, 260, 264-266, 269, 317, 430 ЦПК України, суд,-
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смертізадовольнити.
Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , уродженця с. Полуги, Краснопольського району, Могильовської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку у віці 94 роки, причина смерті атеросклеротична хвороба серця.
Допустити негайне виконання рішення суду.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 22.02.1996 року Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ), , юридична адреса: 07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Набережна, 6-а.

Головуюча суддя О.П. Дьоміна