Справа № 336/4857/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

23 травня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Л.А. розглянула позовну заяву ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання укладеним індивідуального типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії, подану в порядку цивільного судочинства, -

ВСТАНОВИЛА:

17.05.2024 позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, просить визнати укладеним між сторонами у даній справі індивідуальний типовий договір про надання послуг з постачання теплової енергії. До позовної заяви додається запропонована позивачем редакція вказаного договору від 29.10.2021, споживачем за яким є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , виконавцем Концерн «Міські теплові мережі» в особі начальника відділу з договірної та претензійно-позовної роботи ОСОБА_2 .

Справа 20.05.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 17.05.2024 передана в провадження судді Вайнраух Л.А.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, суддею встановлено підстави для відмови у відкритті провадження за цією позовною заявою з таких підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у цивільній справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. За змістом ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.18 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. До таких критеріїв також може бути віднесена й пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. (ст.2, 4, 5, 19 ЦПК України). Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 20 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Так, за змістом ч.1-3 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За нормою п.15 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до правил інстанційної підсудності, визначених ч.1 ст.24 ГПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті, а правила територіальної підсудності врегульовані параграфом 3 глави 2 розділу І вказаного кодексу.

Так, сторонами індивідуального договору, який позивач просить визнати укладеним (в редакції від 29.10.2021), як встановлено судом, зазначені: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , виконавцем Концерн «Міські теплові мережі» в особі начальника відділу з договірної та претензійно-позовної роботи ОСОБА_2 .

Крім того, на підтвердження позовних вимог у додатках до позовної заяви позивачем додано проект реконструкції нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , виготовленого ПП «Гарантпроект», за змістом технічних умов якого вказано, що технічне переобладнання систем теплозабезпечення приміщення здійснюється саме для магазину продовольчих товарів, тобто, для здійснення господарської діяльності. Відповідно до даних відповіді №606028 від 23.05.2024 на електронний запит суду, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, одним з видів економічної діяльності, яким має право займатись ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Таким чином, враховуючи суб`єктний склад у даних правовідносинах, їх характер та підстави виникнення, зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки повинен вирішуватися шляхом звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із позовом у порядку господарського судочинства до відповідного господарського суду.

Слід зауважити, що відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у рішенні Євпропейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом. Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч.2,3 ст.186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Відмовляючи у відкритті провадження, на виконання вимог ч.5 ст.186 ЦПК України слід роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, суддею встановлено підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі, що зумовлює звернення позивача за захистом порушеного права саме в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.186, 258-260, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання укладеним індивідуального типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії, поданим в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу, разом із доданими матеріалами.

Роз`яснити, що розгляд справи віднесено до господарського суду Запорізької області в порядку господарського судочинства.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала суду складена та підписана 23.05.2024.

Суддя Л.А. Вайнраух