КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1578/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/7499/17-ц

15 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Підпалого В.В., у цивільній справі за скаргою Компанії Берліні Коммершіал (Berlini Commercia LLLP) на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 ,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року представник Компанії Берліні Коммершіал (Berlini Commercia LLLP) звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

- поновити пропущений для подання скарги на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1;

- визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц, винесену 01 червня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А.С..

Скарга мотивована тим, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року, забезпечено позов у справі № 757/7499/17-ц.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А. С. від 29 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц, копію постанови направлено до виконання боржнику АТ КБ «ПриватБанк».

12 травня 2020 року згідно з вимогою державного виконавця зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» в одноденний термін із моменту отримання вимоги повідомити про повне (часткове) виконання рішення суду.

18 травня 2020 року державним виконавцем Левіцькою А. С. прийнято постанову про накладення штрафу на АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 5 100,00 грн. У вказаній постанові зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом трьох робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

01 червня 2020 року державним виконавцем Левіцькою А. С. винесено постанову про накладення штрафу на АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 10 200,00 грн, підготовлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення до Управління поліції в Печерському районі Головного управління Національної поліції в місті Києві, а також закінчено виконавче провадження № НОМЕР_2на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом із тим, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів із його виконання. Прийняття державним виконавцем Левіцькою А. С. постанови про закінчення виконавчого провадження з формальних підстав призвело до того, що судове рішення не було виконано в повному обсязі, що у свою чергу суперечить вимогам законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Посилаючись на зазначені обставини у їх сукупності, заявник просив суд задовольнити скаргу на дії державного виконавця.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року скаргу Компанії Берліні Коммершіална постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2, - задоволено.

Пропущений строк Компанії Берліні Коммершіал (BERLINI COMMERCIA LLLP) для подання скарги на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2, поновлено.

Визнано незаконною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц, винесену 01 червня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А.С.

Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні скарги.

Апеляційну скаргу обгрунтовувало тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначало, що при примусовому виконанні рішень, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець наділений компетенцією та зобов'язаний здійснювати лише ті дії, які визначені ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та не має право вчиняти дії інших заходів примусового виконання рішень, оскільки Закону України «Про виконавче провадження» не надає йому такого права. Поряд з цим, судом першої інстанції взагалі не зазначено яких саме заходів примусового виконання ухвали про забезпечення позову державний виконавець в порушення вимог Закону не вжив у ВП № НОМЕР_2.

Звертало увагу на те, що державний виконавець був зобов'язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», адже у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, що і було здійснено виконавцем.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Тарасенко В.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року, забезпечено позов шляхом встановлення обов`язку для АТ КБ «ПриватБанк» щодо належного виконання депозитних договорів та заборони утримуватися від їх виконання до вирішення спору по суті.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)Левіцькою А. С. від 29 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання судового рішення від 09 лютого 2017 року у справі № 57/7499/17-ц, копію постанови того ж дня направлено до відома боржнику.

Відповідно до вимоги державного виконавця Левіцької A. C. від 12 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язано в одноденний термін із моменту отримання вимоги повідомити про повне (часткове) виконання рішення суду.

13 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу виконавчої служби направило повідомлення про повне виконання рішення суду з посиланням на те, що за розміщені позивачем на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти згідно з депозитними договорами, позивачем придбано акції додаткової емісії банку.

У заяві від 15 травня 2020 року представник компанії Компанії Берліні Коммершіал (BERLINI COMMERCIA LLLP) заперечував виконання ухвали суду про забезпечення позову.

18 травня 2020 року державним виконавцем Левіцькою A. C. винесено постанову про накладення штрафу на АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 5 100,00 грн та зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

У зв`язку з невиконанням вимоги 01 червня 2020 року державним виконавцем Левіцькою A. C. винесено постанову про накладення на боржника АТ КБ «ПриватБанк» повторно штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Також 01 червня 2020 року державним виконавцем до Управління поліції в Печерському районі Головного управління Національної поліції у місті Києві було направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у зв`язку з невиконанням судового рішення та законних вимог державного виконавця.

Постановою державного виконавця Левіцької А. С. від 01 червня 2020 року закінчено виконавче провадження № 61937007 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа. На думку суду першої інстанції, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження. При цьому суд посилався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 826/14580/16. З огляду на зазначене, суд першої інстанції зробив висновок про те, що державним виконавцем не вчинено всіх необхідних виконавчих дій з метою виконання конституційного принципу щодо виконання судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут оскарження дій та рішень державного виконавця.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати, у чому саме полягає таке порушення.

Таким чином, право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Обґрунтовуючи скаргу на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 червня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 61937007, стягувач посилався на те, що самі по собі вчинені державним виконавцем Левіцькою А. С. виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу, надіслання подання про вчинення злочину) не є належними та достатніми заходами виконання судового рішення , постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів із його виконання.

Спеціальним законом, який регламентує порядок та особливості проведення виконавцем кожної стадії (дії) виконавчого провадження, є Закон України «Про виконавче провадження».

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 вказаного Закону, відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У справі, що переглядається, судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. від 29 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61937007 із примусового виконання судового рішення від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц.

18 травня 2020 року державним виконавцем Левіцькою A.C. винесено постанову про накладення штрафу на АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 5 100,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. У подальшому у зв`язку з невиконанням вимоги 01 червня 2020 року державним виконавцем Левіцькою A. C. винесено постанову про накладення на боржника АТ КБ «ПриватБанк» повторно штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Також 01 червня 2020 року державним виконавцем до Управління поліції в Печерському районі Головного управління Національної поліції у місті Києві було направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у зв`язку з невиконанням судового рішення та законних вимог державного виконавця.

Постановою державного виконавця Левіцької А. С. від 01 червня 2020 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна дійти висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливе за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Тобто, якщо рішення суду можливо виконати без участі боржника, державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо судове рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, при примусовому виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець може здійснювати дії, які визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», та не має права вчиняти інших заходів примусового виконання рішень, оскільки законом таких прав йому не передбачено.

За таких обставин, коли боржником не виконано рішення, яке не може бути виконано без його участі, виконавець, надіславши до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Встановлено, що державним виконавцем Левіцькою А. С. у ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову вчинено дії відповідно до положень статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»: перевірено виконання судового рішення, винесено постанови про накладення на боржника штрафу та надіслано повідомлення про вчинення злочину.

Відтак, колегія суддів дійшлависновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги компанії Компанії Берліні Коммершіал (Berlini Commercia LLLP) на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої службиу м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 червня 2020 року про закінчення виконавчого провадження із примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва про забезпечення позову від 09 лютого 2017 року.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ухвала суду про забезпечення позову не є тим судовим рішенням, яким завершується розгляд справи та виконання якого є завершальною стадією судового провадження. Ухвалою суду забезпечено позов шляхом застосування тимчасових обмежувальних заходів до винесення рішення по суті спору.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 червня 2019 року у справі № 826/14580/16, є безпідставними, оскільки фактичні обставини, які формують зміст спірних правовідносин, та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин у зазначеній справі та у даній справі, є різними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню, а в задоволенні скарги Компанії Берліні Коммершіал (Berlini Commercia LLLP) на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги Компанії Берліні Коммершіал (Berlini Commercia LLLP) на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 травня 2024 року.

Головуючий: Судді: