У Х В А Л А

Справа № 183/5188/21

№ 2/183/167/24

12 серпня 2024 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вищезазначена цивільна справа.

Ухвалою суду від 25.11.2021 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №205/6208/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання договору дарування недійсним.

15.05.2024 на електрону адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Караканової Тетяни Володимирівни, у якій просить поновити провадження у справі, посилаючись на те, 10.04.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято рішення у справі №205/6208/20. Крім того, у поданій заяві про закриття провадження просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 16000 грн. на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

Ухвалою суду від 20.05.2024 провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання.

У підготовче засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Від представника відповідачки адвоката Караканової Т.В. надійшла заява про проведення засідання без її участі.

Позивач причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

У даній справі позивачем заявлено такі позовні вимоги: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер 0:03:001:0267 та земельну ділянку площею 0,37 га., кадастровий номер 0:03:001:0268, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі №205/6208/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, визнання договору дарування недійсним, яке набрало законної сили 11.05.2024, виділено у власність ОСОБА_1 : 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,37 га., кадастровий номер :03:001:0268, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :03:001:0267, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована цією є адресою.

Як встановлено у п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки є рішення суду, що набрало законної сили, ухвалене у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет.

При вирішенні клопотання представника відповідачки адвоката Караканової Т.В. про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які доводять зловживання процесуальними правами.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 29.03.2023 р. у справі №712/15541/18.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року в справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року в справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року в справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року в справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі № 280/5628/18.

Зважаючи на принцип змагальності цивільного судочинства відповідач має довести, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи є необґрунтованими. Сам факт звернення позивача до суду з позовом і подальше закриття провадження, не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, яке не містить обмежень в його реалізації.

У поданій заяві про закриття провадження представник відповідачки просить стягнути з позивача 16000 грн. витрат на професійну правничу допомогу з посиланням на ч.5 ст.142 ЦПК України. При цьому, у заяві не зазначено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , станом на момент звернення до суду з даним позовом, був обізнаний про предмет позову у справі №205/6208/20.

Отже, вчинення позивачем необґрунтованих дій, умисність дій, винна поведінка, недобросовісність дій позивача відповідачем суду не доведена. Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими.

З огляду на викладене, заява представника відповідача в частині стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, допущення ним зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як передбачено ч.9 ст.141 ЦПК України, а тому відсутні підстави для задоволенні заяви в частині стягнення витрат на правову допомогу..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.141, 255, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

У стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації витрат на правничу допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Ухвала суду складена і підписана 12 серпня 2024 року .

Суддя Оладенко О.С.