Справа № 172/913/22
Провадження № 2/172/725/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Битяка І.Г.

за участі: секретаря судового засідання - Глушко О.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В

З Дніпровського апеляційного суду на підставі постанови від 12.12.2023 року надійшла вищевказана цивільна справа для продовження її розгляду. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2017 року. У шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2019 року шлюб між нею та відповідачем розірваний. Наразі син проживає разом з позивачкою, має всі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання. Тому, позивачка вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з нею. З цією метою вона зверталася до служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради Дніпропетровської області, однак висновок до теперішнього часу не наданий, так як на засіданні комісії батько дитини ОСОБА_4 пояснив, що він не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, але проти у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон і у кожному конкретному випадку він буде сам вирішувати це питання. У зв`язку з цим, комісія вирішила, що спір фактично відсутній. Однак це не відповідає дійсності. У позивачки неодноразово виникали з відповідачем конфліктні ситуації з приводу того, що останній не надавав дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон, під різними приводами або обіцяв надати лише за певних умов. Оскільки органом опіки та піклування спір не вирішений, позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Просить суд визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 , 2018 року народження разом з нею за місцем її проживання.

Ухвалою від 27.12.2023 року справу прийнято до провадження та продовжено її розгляд.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав. Зазначав, що визначення місця проживання дитини з позивачкою необхідне їй для можливості подальшого виїзду за кордон без згоди батька дитини.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Зазначав, що відповідач не заперечує проти проживання дитини разом з матір`ю. Вказаний факт відповідач не оспорює. Питання виїзду дитини за кордон будуть вирішуватися в кожному конкретному випадку окремо. Зазначені факти вказують на неправильно обраний позивачкою спосіб захисту цивільного права. Дії позивачки та відповідача повністю відповідають вимогам ст. 160 Сімейного кодексу України. Тобто у даному випадку батьки дитини, яка не досягла десяти років за спільною згодою визначили місце її проживання з матір`ю.

Третя особа про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. На виконання ухвали суду від 29.03.2023 року надала витяг з протоколу № 5 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Покровської селищної ради від 07.10.2022 року.

У судових засіданнях відповідач надавав пояснення про відсутність заперечень проти проживання дитини з матір`ю, а питання виїзду дитини за кордон бажає вирішувати в кожному конкретному випадку окремо.

Вислухавши учасників та дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

З 26.08.2017 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2019 року.

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_7 , який відповідно до акту обстеження житлових умов ОСОБА_3 № 45 від 28.09.2022 року проживає разом з матір`ю та її співмешканцем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з протоколу № 5 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Покровської селищної ради 7 жовтня 2022 року розглянуто заяву ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , 2018 року народження з матір`ю. За результатами розгляду дане питання залишено без розгляду у зв`язку з відсутністю спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого законом.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17-ц (провадження № 61-13405св18), 30 січня 2019 року у справі № 326/371/17-ц (провадження № 61-37088св18), 27 лютого 2019 року у справі № 569/12875/16-ц (провадження № 61-41476св18), 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18-ц (провадження № 61-2018св19).

Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21), закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрито з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18-ц (провадження № 61-2018св19).

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 проживає та зареєстрований за місцем реєстрації матері. На даний час син проживає з матір`ю. Відповідач як батько жодних заперечень проти проживання дитини з матір`ю не має. До подання цього позову до суду, позивачка зверталася до виконкому Покровської селищної ради з питанням визначення місця проживання дитини, яке було залишено буз розгляду у зв`язку з відсутністю спору між батьками з цього приводу. Відсутність спору між сторонами також підтверджується і поясненнями відповідача, наданими у попередніх судових засіданнях. Питання дозволу виїзду за кордон з дитиною, про яке зазначає представник позивача, не є предметом позову у даній цивільній справі та може бути предметом розгляду в іншій справі за наявності спору. При цьому, зважаючи на справжню мету звернення позивачки до суду у даній справі, задоволення позову було б грубим порушенням прав батька на участь у вихованні своєї дитини, в тому числі його права заперечувати проти вивезення дитини за кордон. Разом з тим, у випадку безпідставного заперечення батька проти виїзду дитини за кордон з матір`ю, остання може звернутися до суду з відповідним позовом у кожному конкретному випадку.

Тобто, з викладеного вбачається, що між сторонами відсутній спір про право як на час пред`явлення позову, так і на час розгляду справи судом, відповідач не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, а обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права щодо не надання згоди батьком дитини на виїзд за межі України, обраний не правильно.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 141, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08.05.2024 року.

Суддя І.Г. Битяк