Дата документу 29.05.2024 Справа № 332/2290/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/2290/24 Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1185/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

17.04.2024 року через підсистему «Електронний суд» до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди.

У поданій позовній заяві позивачка зазначила, що 23.10.2023 року вона подала до суду позовну заяву до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про поновлення її на посаді на підставі ст. 5-1 КЗпП України (332/6221/23) (оскільки вказаною статтею передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили), у зв`язку з перебуванням в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя справи №332/4754/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про визнання факту мобінгу та стягнення моральної шкоди.

За результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2023 року у справі 332/6221/23 у задоволені вищезазначених позовних вимог відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.04.2024 року (номер судового провадження 22-ц/807/297/24) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2023 року залишено без змін.

Однак, як вказує позивач, станом на день подання вищезазначеного позову про поновлення на підставі ст. 5-1 КЗпП в єдиному державному реєстрі не має ніякої практики в державі, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, які передбачені ст. 5-1 КЗпП України. Окрім того, в провадження Заводського районного суду м. Запорожжя станом на 23.10.2023 р. (подання позивачем першого позову про поновлення) перебували два провадження про скасування заходів впливу, які в тому числі стали підставою для винесення розпорядження Дирекції Відповідача №1126 від 28.09.2023 р.:

- 332/4409/23 (щодо скасування розпорядження Дирекції №№849 від 28.07.2023 р.) яке рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 р. та постановою Запорізького апеляційного суду від 03.04.2024 р. було залишено без змін - позов Позивача було задоволено частково. Визнано розпорядженням Дирекції ТДВ СК «Кредо» від 28.07.2023 р. № 849 про притягнення начальника юридичного відділу Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, за невиконання посадових обов`язків неправомірним та скасовано його. Стягнуто з ТДВ СК «Кредо» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1342 гривні.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, не врахував того, що позовна заява про поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди обґрунтована іншими доводами, аніж позовна заява у справі №332/6221/23, що дозволяє подання такої позовної заяви .

20 травня 2024 року від ТДВ «Страхова компанія «Кредо» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

21 травня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій скаржниця підтримала вимоги апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було використано і реалізовано право на звернення до суду першої та другої інстанцій за захистом порушених прав, оскільки спір між сторонами про поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди вже вирішено у справі № 332/6221/23.

Однак, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в справі, є таким, що зроблений без повного з`ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "ДеЖуфр да ла Праделль проти Франції" De Geouffre de la Pradelle v. France від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

Отже, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду, такі позови є тотожними. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обґрунтування позовної заяви та наявність різних доводів в позовній заяві у справі №332/6221/23 та позовній заяві у справі №332/2290/24.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження є передчасним.

Відповідно до положень статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки постанова апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає, тобто розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2024 року.

Головуючий

Судді: