КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1077/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційними скаргами представника товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Вовка С.В.,-

встановив:

У квітні 2023 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду із названим позовом.

ТОВ «Бізнес позика» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь заборгованість за кредитним договором № 189972-КС-007 від 20 травня 2021 року в розмірі 88 804 грн 59 коп., з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 34 000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 49 704 грн 59 коп.; заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту - 5 100 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 травня 2021 року ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 189972-КС-007 від 20 травня 2021 року в розмірі - 83 704 грн 59 коп., з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 34 000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 49 704 грн 59 коп.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Бізнес позика» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Бізнес позика» просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У судовому засіданні представник ТОВ «Бізнес позика» вимоги поданої апеляційної скарги підтримав. Проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ТОВ «Бізнес позика», перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за неповернутим кредитом у розмірі 34 000 грн 00 коп. та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 49 704 грн 59 коп. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 5 100 грн 00 коп., оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою оплатою позичальника.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 20 травня 2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Бізнес позика» кредитний договір № 189972-КС-007 в електронній формі через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://bizpozyka.com/.

ТОВ «Бізнес позика»видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 34 000 грн 00 коп. (двома платежами: 10 000 грн 00 коп. та 24 000 грн 00 коп.), на картковий рахунок, вказаний позичальником в особистому кабінеті.

Відповідно до п.1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 34 000 грн 00 коп., строком на 24 тижні - до 04 листопада 2021 року.Фіксована ставка сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0, 86501471 % в день, із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 5 100 грн 00 коп.

Відповідно до п.2 договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

Обгрунтовуючи позов, ТОВ «Бізнес позика» зазначило, що видача ОСОБА_1 кредиту підтверджується: двома квитанціями платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 20 травня 2021 року за № 409590697 та № 409590476;двома довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 29 листопада 2022 року про успішне перерахування двох платежів (в розмірі 10 000 грн 00 коп. та 24 000 грн 00 коп.) на карту отримувача; двома листами AT «СЕНС БАНК» (у відповідь на запити ТОВ «ФК «Елаєнс») від 21 лютого 2023 року, в яких банк підтвердив, що грошові кошти в загальному розмірі 34 000 грн 00 коп. двома платежами успішно перераховані на карту отримувача № НОМЕР_1 , яка згідно з Витягом з анкети клієнта належить саме ОСОБА_1

ТОВ «Бізнес позика» вказувало, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості.

Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно положень ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог банком надано: договір № 189972-КС-007 про надання кредиту від 20 травня 2021 року; правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика»; розрахунок заборгованості; витяг з анкети клієнта ОСОБА_1 ; два листи-відповіді АТ «Сенс Банк» від 21 лютого 2023 року на підтвердження фактів успішного проведення платежів; дві квитанції платіжної системи ОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 20 травня 2021 року.

Встановлено, що факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджено двома квитанціями платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 20 травня 2021 року № 409590697 та № 409590476 тадовідками ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 29 листопада 2022 року про успішне перерахування двох платежів на карту ОСОБА_1 ; листами AT «СЕНС БАНК» про успішне перерахування коштів на карту отримувача № НОМЕР_1 .

Витягом з анкети клієнта підтверджено, що карта № НОМЕР_1 належить саме ОСОБА_1 .

Вищезазначене підтверджує факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у відповідності до вимог укладеного договору.

Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обгрунтованість вимог про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 83 704 грн 59 коп., а саме: заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом у розмірі 34 000 грн 00 коп. та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 49 704 грн 59 коп.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Крім того, згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені вимоги про стягнення з ОСОБА_1 комісії за надання кредиту в розмірі 5 100 грн 00 коп., оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Бізнес позика» про те, що для визнання нікчемними умов кредитного договору відсутні будь-які належні правові підстави.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності доказів, що банківська карта належить саме йому, колегія суддів оцінює критично, оскільки до позовної заяви долучено Витяг з анкети клієнта із зазначенням номеру банківського рахунку/картки, паспортних даних відповідача, адреси проживання/реєстрації та контактної інформації.

Інші доводи апеляційних скарг також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 19 жовтня 2023 рокуухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 07 травня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко