ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 707/2918/23
Провадження № 22-ц/821/718/24
категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Ющенко Олександра Олександрівна

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Подплєтьонний Сергій Сергійович

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ющенко Олександри Олександрівни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини. В обґрунтування вказує, що сторони перебували у шлюбі з 07.06.2014 по 07.09.2016 та мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із позивачем, за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти, проте останній їх сплачує не регулярно. ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, що спричинено наступними захворюваннями: СНМ 1 рівня, сенсорно-моторна алалія, когнітивна недостатність. У зв`язку з чим він потребує регулярних медичних обстежень, реабілітацій та витрат на лікування. Позивач не може самостійно утримувати сина та забезпечити необхідні витрати на лікування, оскільки вона не працює. Дитині було надано ряд реабілітаційних послуг, обстежень та консультацій на загальну суму 240582 грн. Відповідач є працездатним, інших дітей та дружини немає, отже, на думку позивача, має можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2024 року позов - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 500 грн. додаткових витрат на дитину, оскільки тільки ця сума підтверджується Надані позивачем інші докази, зокрема договори про надання консультативних послуг та акти прийому-приймання до них, на думку суду, не доводять того, що позивач дійсно понесла витрати на лікування сина у заявленому розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Ющенко Олександра Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи судом 1 інстанції, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду 1 інстанції та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини одноразово в сумі 120291,00грн..

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Ющенко Олександри мотивована тим, що договори про надані послуги та акти виконаних робіт є належними та допустимими доказами, що підтверджують оплату понесених позивачем витрат на дитину, оскільки первинні документи є підтвердженням вчинення певної господарської операції надання послуг.

Вказує. що довідкою від 12.06.2023 року, виданою ФОП ОСОБА_4 підтверджується проходження ОСОБА_3 обстеження та реабілітації з 13.07.2021 по 12.06.2023 на загальну суму 137760,00грн. Також, ОСОБА_3 проходив реабілітацію в ПП «Центр стимуляції мозку», що підтверджується відповідними довідками та маршрутними листами лікувального закладу на загальну суму 78060,00грн. Відповідно до чеку від 15.06.2023 витрати склали 450грн. Понесені позивачем витрати складають: 240582,00грн. Стверджує, що таким чином відповідач повинен сплатити половину вартості понесених витрат на лікування дитини, що становить 120291,00грн.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

В квітні 2024 року представник ОСОБА_5 адвокат Подплєтьонний Сергій Сергійович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач просить суд звернути увагу, що до позовної заяви не додано копій жодного з вказаних договорів. У договорах, в яких виконавцем зазначена фізична особа підприємець ОСОБА_6 , відсутні дати їх підписання, а тому неможливо встановити дати набуття чинності договорів. Також, звертає увагу, що акти наданих послуг, які додані до позовної заяви не підтверджують надання послуг за договорами, копії яких додано, адже в договорах, копії яких додано, відсутні дати договорів, які зазначені в актах наданих послуг. Вищевказані обставини були встановлені судом 1 інстанції. Крім того, в актах наданих послуг ФОП ОСОБА_6 та позивача підтверджують надання консультацій в той час, як у висновку лікаря від 30.10.2020 вказано про логопедичний супровід, а не надання консультацій. Позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував, що ФОП Витушко ВюЛю є логопедом, має відповідні знання, необхідні для надання консультації з корекції дефектів мовлення та розвитку, а також відповідні права на здійснення згаданої діяльності. Крім того, необхідність звернення до ФОП ОСОБА_6 спростовується самими ж доказами, доданими до позовної заяви. У висновку від 26.09.2022 зазначено рекомендацію навчання у спец. (лого.) ДНЗ.

Стверджує, що в апеляційній скарзі позивач вказує, що додаткові витрати підтверджуються довідкою ФОП ОСОБА_4 від 12.06.2023, хоча у вказаній довідці зазначена грошова сума, однак вона не є доказом, що вказана грошова сума була сплачена позивачем.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

14 березня 2024 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Ющенко Олександри Олександрівни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляду та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02.06.2015, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За рішенням суду від 25.01.2016 з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до рішення суду від 07.09.2016, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розірвано.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 28.07.2022 позивач є законним представником дитини з інвалідністю ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 .

На підтвердження обставин викладених у позові позивач надала суду наступні докази: індивідуальну програма реабілітації дитини-інваліда від 03.11.2022 КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня №2»; висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 04.01.2021 №ІРЦ-85988/2021/189632; консультативний висновок дитячого психіатра від 26.09.2022 ТОВ «Центр Пріоритет»; медичний висновок дитячого психіатра від 30.10.2020 ДЗ «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України»; рекомендації лікарів від 13.07.2021, 27.10.2021, 12.10.2020; договори про надання консультаційних послуг ФОП Витрушко №04/06 з актом виконаних робіт від 04.06.2022, №18/07 з актом виконаних робіт від 18.07.2022, №03/17 з актом виконаних робіт від 03.07.2022, №03/08 з актом виконаних робіт від 03.08.2022, №22/08 з актом виконаних робіт від 22.08.2022; №31/08 з актом виконаних робіт від 31.08.2022, №12/09 з актом виконаних робіт від 12.0.2022; №10/10 з актом виконаних робіт від 10.10.2022, №02/11 з актом виконаних робіт від 02.11.2022, №09/11 з актом виконаних робіт від 05.11.2022, №12/12 з актом виконаних робіт від 12.12.2022, №26/12 з актом виконаних робіт від 26.12.2022, №06/02 з актом виконаних робіт від 06.02.2023, №13/03 з актом виконаних робіт від 13.03.2023, №05/04 з актом виконаних робіт від 05.04.2023, №20/05 з актом виконаних робіт від 20.05.2023, №12/06 з актом виконаних робіт від 12.06.2023,№28/06 з актом виконаних робіт від 28.06.2023; довідку ОСОБА_4 про проходження обстеження ОСОБА_3 12.06.2023; довідки ПП «Центр стимуляції мозку» про перебування ОСОБА_3 на реабілітації з 05.09.2020 по 29.09.2020, з 16.03.2021 по 24.03.2021, з 02.11.2020 по 18.11.2020, з 01.10.2020 по 23.10.2020; маршрутні листи з 05.09.2020 по 29.09.2020, з 16.03.2021 по 24.03.2021, з 02.11.2020 по 18.11.2020, з 01.10.2020 по 23.10.2020; квитанцію до прибуткового касового ордеру №396 від 27.08.2023 на суму 500 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Ющенко Олександри Олександрівни не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Наявність витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02.06.2015, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За рішенням суду від 25.01.2016 з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до рішення суду від 07.09.2016, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розірвано.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 28.07.2022 позивач є законним представником дитини з інвалідністю ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 .

На підтвердження обставин викладених у позові позивач надала суду наступні докази: індивідуальну програма реабілітації дитини-інваліда від 03.11.2022 КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня №2»; висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 04.01.2021 №ІРЦ-85988/2021/189632; консультативний висновок дитячого психіатра від 26.09.2022 ТОВ «Центр Пріоритет»; медичний висновок дитячого психіатра від 30.10.2020 ДЗ «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України»; рекомендації лікарів від 13.07.2021, 27.10.2021, 12.10.2020; договори про надання консультаційних послуг ФОП Витрушко №04/06 з актом виконаних робіт від 04.06.2022, №18/07 з актом виконаних робіт від 18.07.2022, №03/17 з актом виконаних робіт від 03.07.2022, №03/08 з актом виконаних робіт від 03.08.2022, №22/08 з актом виконаних робіт від 22.08.2022; №31/08 з актом виконаних робіт від 31.08.2022, №12/09 з актом виконаних робіт від 12.0.2022; №10/10 з актом виконаних робіт від 10.10.2022, №02/11 з актом виконаних робіт від 02.11.2022, №09/11 з актом виконаних робіт від 05.11.2022, №12/12 з актом виконаних робіт від 12.12.2022, №26/12 з актом виконаних робіт від 26.12.2022, №06/02 з актом виконаних робіт від 06.02.2023, №13/03 з актом виконаних робіт від 13.03.2023, №05/04 з актом виконаних робіт від 05.04.2023, №20/05 з актом виконаних робіт від 20.05.2023, №12/06 з актом виконаних робіт від 12.06.2023,№28/06 з актом виконаних робіт від 28.06.2023; довідку ОСОБА_4 про проходження обстеження ОСОБА_3 12.06.2023; довідки ПП «Центр стимуляції мозку» про перебування ОСОБА_3 на реабілітації з 05.09.2020 по 29.09.2020, з 16.03.2021 по 24.03.2021, з 02.11.2020 по 18.11.2020, з 01.10.2020 по 23.10.2020; маршрутні листи з 05.09.2020 по 29.09.2020, з 16.03.2021 по 24.03.2021, з 02.11.2020 по 18.11.2020, з 01.10.2020 по 23.10.2020; квитанцію до прибуткового касового ордеру №396 від 27.08.2023 на суму 500 грн.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що при вирішенні даного спору погоджується з доводами позивача, вважає їх такими що підтверджені належними доказами щодо потреби спільної дитини сторін ОСОБА_3 в регулярних медичних обстеженнях, лікуванні та реабілітації.

Разом з тим, обгрунтовуючи позовні вимоги в частині понесених позивачем додаткових витрат на дитину суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що всі надані акти виконаних робіт підписані сторонами датами які передують виконання цих робіт. У судовій практиці акт виконаних робіт не розглядається як самодостатній доказ фактичності понесених витрат чи реальності виконаних робіт. Без наявності платежу чи інших доказів виконання робіт, навіть коректно оформлений акт виконаних робіт сам по собі не є доказом реальності здійснення господарської операції, а тому позивачем не доведено що вона реально понесла ці витрати крім 500 гривень, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру №396 від 27.08.2023 яка є разом з іншими дослідженими доказами належним та достатнім доказом, та вважає що позов підлягає до задоволення саме в цій частині.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 500 грн. додаткових витрат на дитину, оскільки тільки ця сума підтверджується, надані позивачем інші докази, зокрема договори про надання консультативних послуг та акти прийому-приймання до них, не доводять того, що позивач дійсно понесла витрати на лікування сина у заявленому розмірі.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що на підтвердження здійснення оплати за обстеження та реабілітацію, позивач надає довідку Приватбанку від 28.02.2024 та додаток №1 до цієї довідки, в яких зазначені суми грошових коштів, які перераховувались за надання консультацій на загальну суму 245000,00грн., крім того, наявні квитанції до прибуткового касового ордеру №396 від 27.08.2023 та № 389 від 22.07.2023 на загальну суму 950,00грн. До апеляційної скарги апелянт долучив довідку Приватбанку від 28.02.2024 року № FG78H84DEN7TS3TD, про те, що ОСОБА_1 за період з 01.06.2022-20.02.2024 здійснила наступні платежі, перелік яких наданий у Додатку №1; додаток №1; копію квитанції до прибуткового касового ордера №396 від 27.08.2023 року на суму 500,00грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера №389 від 22.08.2023 на суму 450,00грн.

Однаку, вищевказані доводи та докази, долучені до апеляційної скарги не можуть бути прийняті апеляційним судом в зв`язку з нижченаведеним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 3статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 12 серпня 2020 року у справі N 704/192/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вищевказані докази не подавалися до суду 1 інстанції, крім копії квитанції до прибуткового касового ордера №396 від 27.08.2023 року на суму 500,00грн., яка була додана позивачем до позовної заяви та була предметом дослідження судом 1 інстанції.

Таким чином, апелянтом не вказано з яких причин вищевказані документи не могли бути подані до суду першої інстанції у строк, встановлений ЦПК України, також, представник позивача не наводить об`єктивних причин в апеляційній скарзі, які перешкоджали надати зазначені докази до суду першої інстанції під час розгляду справи.

Враховуючи наведене, в зв`язку з тим, що апелянтом не наведено в апеляційній скарзі поважних та об`єктивних причин неподання доказів в установлені строки, докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, суд апеляційної інстанції докази, долучені до апеляційної скарги, не приймає.

Доводи апеляційної скарги про те, що договори про надані послуги та акти виконаних робіт є належними та допустимими доказами, що підтверджують оплату понесених позивачем витрат на дитину, оскільки первинні документи є підтвердженням вчинення певної господарської операції надання послуг, є помилковими. Оскільки, відповідно до статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини, за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст.181,182 СК. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Як роз`яснено у пункті 18 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У Постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

В цьому контексті, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом доказування у справах даної категорії є особливі обставини (розвиток здібностей дитини, її хвороба, тощо) та як наслідок додаткові грошові витрати на дитину, які несе один із батьків, а також розмір таких.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі за № 61/37659/цс18 та Постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі за № 757/16914/17.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідност.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів зазначає, що позивачкою по справі, якою заявлено вимоги про стягнення понесених нею з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, повинно бути доведено наявність таких додаткових витрат, з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України. В той же час, позивачкою не надано доказів на підтвердження реально понесених нею витрат, пов`язаних з необхідністю лікування дитини, відповідно до договорів та актів виконаних робіт, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, та в матеріалах справи відсутні платіжні документи, як то фіскальні чеку, квитанції до прибуткового касового ордеру, на підтвердження оплати вказаних послуг на підставі актів виконаних робіт, на які вона посилається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ющенко Олександри Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 09 травня 2024 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : Л.І. Василенко

О.В. Карпенко