справа № 631/398/20
провадження № 2/631/31/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2024 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т. М.,
за участі секретаря судового засідання Семенко А. А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», із залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Держаного реєстратора Нововодолазької селищної ради Харківської області Матюшенка Ярослава Олександровича, про скасування державної реєстрації іншого речового права та зобов`язання повернути земельну ділянку,
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди землі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, витребувано від Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» належним чином завірену копію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче», предметом якого є земельна ділянка, площею 3,3598 гектарів, з кадастровим номером 632483500:02:001:0313.
На звернення ОСОБА_2 до Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про видачу належним чином завіреної копії договору оренди, укладеного між ОСОБА_3 та Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче», останній листом № Б-33/0-0.23,26-33/147-20 від 07 травня 2020 року повідомив про неможливість надання відповідної копії через відсутність договору оренди у відділі.
На підставі наявних в Державному земельному кадастрі відомостей про інші речові права (договір оренди зареєстрований 21 травня 2007 року, з терміном дії по 21 травня 2037 року), відповідно до вимог пункту 20 «Порядку державної реєстрації речових прав а нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, зазначені відомості були перенесені Державним реєстратором Нововодолазької селищної ради з Державного земельного кадастру до відповідного відкритого розділу та зареєстроване інше речове право право оренди земельної ділянки. Підстава виникнення іншого речового права відомості з ДЗК, серія та номер 18470529, виданий 04 березня 2020 року, видавник Державний земельний кадастр.
Відсутність примірника договору оренди належної позивачу на праві власності земельної ділянки у орендаря, відповідача по справі, та в органу, який провів державну реєстрацію договору оренди, позбавляє позивача права вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном, користуватися правами та обов`язками сторони договору оренди земельної ділянки, узгодженими сторонами договору при укладенні договору оренди земельної ділянки, а також свідчить про порушення порядку державної реєстрації договору оренди.
Відповідач у справі Сільськогосподарське приватне акціонерне товариство «Охоче» своїм процесуальним правом надати відзив на позовну заяву, у тому числі у новій редакції, у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не скористалось.
Ніяких клопотань, заяв по суті позовних вимог та доказів в обґрунтування своєї позицію на адресу суду відповідачем подано не було, окрім клопотання про витребування доказів у справі, яке надійшло на адресу суду 20 серпня 2020 року та зареєстроване за вхідним № 4755/20-вх.
Представник третьої особи зазначила, що ані Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ані Відділ у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не є правонаступниками Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», яким було зареєстровано вищевказаний договір оренди землі. Дата державної реєстрації земельної ділянки 26 червня 2003 року на підставі Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за рахунок земель колективної власності Сільськогосподарського акціонерного товариства «Охоче», та оформлення права власності громадянами Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.
04 березня 2020 року при проведенні державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру ним було встановлено наявність у відомостях Державного земельного кадастру відомостей про інші речові права, а саме право оренди земельної ділянки зареєстроване: 21 травня 2007 року по 21 травня 2037 рік Харківською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», які у відповідності до пункту 20 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 були одночасно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав перенесено з Державного земельного кадастру до відповідного відкритого розділу. Просив прийняті ці пояснення та провести судовий розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди землі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, витребувано від Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» належним чином завірену копію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче», предметом якого є земельна ділянка, площею 3,3598 гектарів, з кадастровим номером 632483500:02:001:0313.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 серпня 2020 року за клопотаннями представників позивача та відповідача витребувано від Центру надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо державної реєстрації іншого речового права за номером запису: 35826088 від 04 березня 2020року, внесеного на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51497003 від 06 березня 2020 року, прийнятого державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Матюшенком Ярославом Олександровичем, та витребувано від Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області належним чином завірену копію реєстраційної справи від 06 березня 2020 року про реєстрацію іншого речового права земельної ділянки, кадастровий номер 632483500:02:001:0313.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», із залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет позову: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Держаного реєстратора Нововодолазької селищної ради Харківської області, про скасування державної реєстрації іншого речового права та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 квітня 2021 року закрито підготовче провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», із залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Держаного реєстратора Нововодолазької селищної ради Харківської області, про скасування державної реєстрації іншого речового права та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 грудня 2023 року у відповідності до приписів частини 1 статті 55 Цивільного процесуального кодексу України замінено позивача по цивільній справі з єдиним унікальним № 631/398/20 за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», із залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Держаного реєстратора Нововодолазької селищної ради Харківської області, про скасування державної реєстрації іншого речового права та зобов`язання повернути земельну ділянку, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 квітня 2024 року визначено про заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», із залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Держаного реєстратора Нововодолазької селищної ради Харківської області Матюшенка Ярослава Олександровича, про скасування державної реєстрації іншого речового права та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи, у тому числі у зв`язку із неявкою у судове засідання учасників процесу.
Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі судом не вживалось.
Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника адвоката Мякоту Тетяну Миколаївну.
Представник позивача адвокат Мякота Тетяна Миколаївна у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі й у вступному слові стисло виклала зміст та підстави позову, надавши необхідні пояснення щодо них, які відповідають змісту позовної заяви в редакції від 01 грудня 2020 року, просила їх задовольнити з урахуванням заміни позивача правонаступником.
У судове засідання, що було призначено на 29 квітня 2024 року, представник позивача адвокат Мякота Т. М. не з`явилась, проте скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, звернулась на адресу суду з клопотанням, що було зареєстроване за вхідним № 2643/24-вх. від 22 квітня 2024 року, відповідно до якого, просила судове засідання провести за її відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 , зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, у разі неявки представника відповідача не заперечують проти ухвалення рішення в заочному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.
Уповноважений представник Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» у судове засідання, що було призначено на 29 квітня 2023 року повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України.
Про причини своєї неявки відповідач Сільськогосподарське приватне акціонерне товариство «Охоче» суд не повідомило, як вже зазначалось, відзив на позовну заяву, відповідно до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не подали.
Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи Сільськогосподарське приватне акціонерне товариство «Охоче» раніше неодноразово зверталось до суду з заявами про відкладення розгляду справи, що, на думку суду, свідчать про обізнаність про наявність на розгляді у суді відповідного спору, а отже у останніх було достатньо часу для надання усіх доказів, які вважали б за необхідне надати до суду з урахуванням часу, протягом якого справа перебуває на розгляді у суді, чого зроблено не було.
Уповноважений представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Держаний реєстратор Нововодолазької селищної ради Харківської області Матюшенко Ярослав Олександрович у судове засідання, що було призначено на 29 квітня 2023 року теж не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України.
Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, начальник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Ю. Кундрюков направив на електронну адресу суду клопотання, що було зареєстроване за вхідним № ЕП-721/24-вх від 29 квітня 2024 року, відповідно до якого просив судове засідання по справі провести за відсутності їх представника.
Також 15 листопада 2023 року за вхідним № 6282/23-вх на адресу суду від Державного реєстратора Нововодолазької селищної ради Харківської області Матюшенка Ярослава Олександровича надійшла заява, відповідно до якої останній просив здійснювати судовий розгляд справи за його відсутності.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно з приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторони позивача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Держаного реєстратора Нововодолазької селищної ради Харківської області Матюшенка Ярослава Олександровича, свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи.
Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).
Також відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь в розгляді справи у суді, проте відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно не направив свого представника для участі у судовому засіданні, без зазначення причин неприбуття, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, а представник позивача їх вже надала у попередніх судових засіданнях, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Вислухавши пояснення та доводи представника позивача, вивчивши письмові пояснення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України).
Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).
При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Приписами частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути припинення правовідношення.
Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Охоченською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 30.
06 квітня 2020 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, виконуючим обов`язки державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Козелько Т. М. на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України та договору про поділ спадкового майна, посвідченого Нововодолазькою державною нотаріальною конторою 06 квітня 2020 року за реєстровим № 1-74, видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-76 (бланк НОІ 264220), спадкова справа № 29/2020.
Аналогічна інформація міститься й у Витягу про реєстрацію в Садковому реєстрі № 59962787, виданому 06 квітня 2020 року Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою, номер у спадковому реєстрі 65573645.
На виконання ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 травня 2020 року про витребування від Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» належним чином завірену копію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче», предметом якого є земельна ділянка, площею 3,3598 гектарів, з кадастровим номером 632483500:02:001:0313, підприємство повідомило суд, що станом на 18 червня 2020 року не має можливості виконати вимоги ухвали суду, оскільки вживає необхідні заходи щодо відшукування оригіналу вказаного договору оренди земельної ділянки.
Крім того, листом від 08 вересня 2020 року № 02-18/2001, надісланим на виконання ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 серпня 2020 року про витребування доказів, Нововодолазька районна державна адміністрація Харківської області повідомила, що реєстраційна справа ведеться в електронній формі та формується автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, до якої за результатами проведення кожної реєстраційної дії щодо об`єкта нерухомого майна автоматично включаються заяви, сформовані або подані в електронній формі, електронні копії документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, поданих у паперовій формі, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, подані в електронній формі, документи в електронній формі, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, електронні копії запитів державного реєстратора в паперовій формі та документів, отриманих із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року. З 17 січня 2020 року реєстраційні справи в паперовій формі зберігаються державних реєстратором, яким проведено відповідну реєстраційну дію. Реєстраційна справа від 06 березня 2020 року про реєстрацію іншого речового права земельної ділянки, кадастровий номер 632483500:02:001:0313, не була передана на зберігання від державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради.
Під час розгляду справи судом встановлено, що на даний час земельна ділянка, площею 3,3598 га, розташована на території колишньої Охоченської сільської ради Нововодолазького (нині Красноградського) району Харківської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 632483500:02:001:0313, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 відповідно до договору міни, посвідченого 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л. Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 485.
Аналогічна інформація щодо зареєстрованого права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 632483500:02:001:0313 за ОСОБА_1 міститься у копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 247307467, сформованого 09 березня 2021 року об 11 годині 27 хвилин, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л. Є.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно правових угод (частина 1 статті 131 Земельного кодексу України). Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог Земельного кодексу України (частина 2 вказаної вище статті).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1 та 5 статті 203 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин 1 3 статті 715 Цивільного кодексу України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар і обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості.
При цьому, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що під час укладення договору міни земельних ділянок від 09 березня 2021 року, волевиявлення сторін правочину не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що 15 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі з єдиним унікальним № 227/1506/18-ц у якій зазначено, що підпункт «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України гарантує можливість обміну не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай), а земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону. Частина 1 статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не обмежує випадки, за яких може бути проведений такий обмін, а визначає одну із можливостей обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також, зазначено те, що у відповідності до частини 3 статті 715 Цивільного кодексу України передбачається можливість встановлення у договорі міни доплати.
На час розгляду справи у суді учасниками процесу не надано належних та допустимих доказів, в розумінні норм Цивільного процесуального кодексу України, які б переконливо свідчили про те, що договір міни земельних ділянок, який був укладений 09 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л. Є., у встановленому законом порядку визнаний недійсним, або є нікчемним.
Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що частинами 1, 2 та 4 статті 13 й частиною 2 статті 14 Конституції України гарантовано, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності які рівні перед законом. Право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, й власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина 1 статті 316, стаття 328, частини 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин 2 та 4 статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно до закону й власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Приписами статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За загальним правилом і з урахуванням статей 641 та 642 Цивільного кодексу України моментом, з якого договір вважається укладеним, є момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, тобто повного і безумовного прийняття однією стороною пропозиції другої сторони укласти договір на визначених і добровільно погоджених ними умовах. За таких обставин, укладення договору є певним процесом (від направлення оферти до моменту надання договору юридичної сили), а не моментальною, одноактною дією, та фактично складається з кількох стадій, що слідують послідовно одна за одною, а саме: подання однією стороною пропозиції щодо укладення договору, прийняття погодженої пропозиції другою стороною, надання договору необхідної форми (з урахуванням законодавчих вимог), а за необхідності нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору.
Частиною 1 статті 638 зазначеного кодифікованого закону України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України регламентовано, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, який регулює відносини щодо оренди землі є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV (далі Закон України «Про оренду землі»).
Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).
У статті 13 вищезазначеного Закону України надано визначення договору оренди. Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (стаття 14 Закону України «Про оренди землі» у редакції, чинній станом на 01 січня 2007 року).
Положеннями статті 15 Закону України «Про оренди землі» (у редакції, чинній станом на 01 січня 2007 року) передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючи обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статтей 4 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.
За змістом статей 18 та 20 зазначеного вище закону (у редакції, чинній станом на 01 січня 2007 року на момент) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації та тільки після цього набирає чинності. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Отже, метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.
Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.
Єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок визначались «Порядком державної реєстрації договорів оренди землі», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 (далі «Порядок державної реєстрації договорів оренди землі»), яка у подальшому втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 791 від 20 липня 2011 року.
Наведеним вище Порядком було встановлено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.
Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське і Севастопольське міське управління земельних ресурсів (пункт 4 «Порядку державної реєстрації договорів оренди землі»).
У пункті 5 «Порядку державної реєстрації договорів оренди землі» було визначено, що для державної реєстрації договорів оренди юридична особа або фізична особа (заявник) подає особисто або надсилає поштою до відповідного державного органу земельних ресурсів: заяву про державну реєстрацію договору оренди; договір оренди (у трьох примірниках); план (схему) земельної ділянки, яка надається в оренду (у трьох примірниках); рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки, що перебуває у державній або комунальній власності; результати конкурсу чи аукціону у разі набуття права на оренду земельної ділянки на конкурентних засадах; копію державного акта на право власності на землю, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб. Крім зазначених документів до зави додаються: акт перенесення меж земельної ділянки, яка надається в оренду, на місцевість у разі невизначення їх у натурі; проект відведення земельної ділянки у разі надання її в оренду із зміною цільового призначення.
Разом з тим, Указом Президента України № 134 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», який у силу статті 106 Конституції України є обов`язковим до виконання на території України, на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено обов`язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди земельних ділянок.
Відповідно до наведеного Указу Президента України, Державний комітет України по земельних ресурсах видав наказ від 02 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за № 641/7962.
Згідно з пунктом 4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.
Функції з реєстрації, зокрема, договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах Центр «ДЗК», у межах повноважень якого є земельна ділянка.
Вказані структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі.
Тимчасовим порядком була передбачена процедура реєстрації договорів оренди землі.
Разом із тим, як вже зазначалось Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» адміністратор державного земельного кадастру у в своїй діяльності на час реєстрації договору оренди землі керувалось положеннями «Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року № 174, в тому числі і щодо реєстрації договорів оренди землі, на підставі пункту 3.2 Порядку, а також «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43.
Відповідно до підпунктів 2.4 2.9 Тимчасового порядку: територіальний орган земельних ресурсів у 10-денний термін з дня отримання оформленого бланка державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) або договору оренди землі перевіряє наявність на титульному аркуші технічної документації відмітки про приймання обмінного файла, зміст реєстраційної картки, відповідність відомостей, що містить реєстраційна картка та оформлений бланк державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) або договору оренди землі до технічної документації (реєстраційної справи) та передає бланки державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) або договору оренди землі з реєстраційними картками оператору (реєстратору) за актом приймання-передавання.
Територіальний орган земельних ресурсів за актом приймання-передавання передає реєстраційну картку оператору (реєстратору) разом з усіма примірниками державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі для їх видачі та державної реєстрації.
Оператор (реєстратор) приймає від територіального органу земельних ресурсів державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі та реєстраційну картку. У разі виявлення розбіжностей в державному акті на право власності на земельну ділянку, державному акті на право постійного користування земельною ділянкою, договорі оренди землі та реєстраційній картці вони за актом приймання-передавання повертаються до територіального органу земельних ресурсів для доопрацювання.
У разі оформлення договору оренди (суборенди) землі територіальний орган земельних ресурсів надає за актом приймання-передавання оператору (реєстратору) реєстраційну справу для створення реєстраційної картки. Оператор (реєстратор) у 10-денний термін заповнює реєстраційну картку. Оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. При цьому оператор (реєстратор) відображає дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі.
До реєстраційної картки оператором (реєстратором) вносяться відомості про державну реєстрацію згідно з пунктом 3.4 цього Порядку.
Після внесення відомостей про державну реєстрацію до реєстраційної картки вона засвідчується підписом керівника з зазначенням прізвища та ініціалів та печаткою оператора (реєстратора).
Другий примірник державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, примірники договору оренди (суборенди) землі оператор (реєстратор) передає до територіальних органів земельних ресурсів за актом приймання-передавання.
Надання до органу реєстрації договору оренди трьох примірників договору оренди передбачає видачу після державної реєстрації договору оренди по одному примірнику сторонам договору, та зберігання одного примірника договору оренди в реєстраційній справі органом, який провів державну реєстрацію договору оренди.
Таким чином відсутність примірника договору оренди належної позивачу на праві власності земельної ділянки у орендаря, відповідача по справі та у органу, який провів державну реєстрацію договору оренди, свідчить про порушення порядку державної реєстрації договору оренди, та у свою чергу позбавляє позивача права вільно розпоряджатися, належним нерухомим майном, користуватися правами та обов`язками сторони договору оренди земельної ділянки, узгодженими сторонами договору при укладенні договору оренди земельної ділянки.
На даний час відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень урегульовані нормами Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на час внесення відповідних відомостей державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Харківської області) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на час внесення відповідних відомостей державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Харківської області) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
У статті 27 наведеного Закону передбачений перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договором, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені особливості державної реєстрації похідних речових прав на земельні ділянки, право власності на які виникло та оформлено в установленому порядку до 01 січня 2013 року
У частинах 2 та 3 наведеної норми права (у редакції, яка діяла на час внесення відповідних відомостей державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Харківської області) було передбачено, що державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, похідних від права власності, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться з одночасною державною реєстрацію права власності на таку земельну ділянку, крім випадків, якщо право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав. Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 затверджений «Порядок Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначеним Порядком визначені особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, а саме, визначено, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку, реєстрацію якого проведено до 01 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його набуття, проводиться за умови наявності відповідних відомостей про зареєстровані права в Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація зміни строку права оренди земельної ділянки, реєстрацію якого проведено до 01 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його набуття, проводиться за умови наявності відповідних відомостей про зареєстровані права в Державному земельному кадастрі. При цьому строк права оренди обчислюється з урахуванням строку дії договору оренди, який починається з моменту його укладення.
Абзацом 5 пункту 20 «Порядку Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) було передбачено, що у разі наявності в отриманих відповідно до цього Порядку відомостях Державного земельного кадастру, крім відомостей про право власності на земельну ділянку, перенесених з державного реєстру земель відомостей про інші речові права, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу в Державну реєстрі прав також переносить такі відомості з Державного земельного кадастру про речові права на таку земельну ділянку, про суб`єктів зазначених прав до відповідного відкритого розділу.
У частині 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми права, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Згідно із Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року, яка діяла на час внесення відповідних відомостей державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Харківської області та на час виникнення спірних правовідносин) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» частини шостої статі 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Отже, у розумінні положень наведеної норми у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.
Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
У пункті «б» частини 1 статті 90 Земельного кодексу України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.
Згідно з вимогами частини 2 зазначеної вище норми права порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до положень частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частина 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
В ході судового розгляду суд встановив, що ОСОБА_1 як власник земельної ділянки з кадастровим номером 632483500:02:001:0313 позбавлений можливості вільно користуватись і розпоряджатись належним йому майном земельною ділянкою, яка перебуває у володінні невласника земельної ділянки, а отже його права підлягають судовому захисту.
Враховуючи приписи частини 2 статті 158 Земельного кодексу України відповідно до яких, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Таким законом є Закон України «Про судовий збір» від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення.
Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України.
За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір, який дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (абзац 2 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
При цьому, відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 вказаного вище Закону, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Із зазначеним позовом сторона позивача звернулась до суду у 2020 році, позовна заява складається із двох вимог немайнового характеру.
З огляду на вищевикладене, та у зв`язку з задоволення в повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» судових витрати по сплаті судового збору на користь позивача в розмірі 1681 гривня 60 копійок.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1 5, 7, 10 13, 43, 44, 58, 62, 76 81, 83, 89, 95, 128 131, 133, 137, 141, частиною 1 статті 142, статтями 206, 211, 214, частинами 1 та 4 статті 223, статтею 235, пунктом 2 частини 1 та частиною 3 статті 258, статтями 259, 263 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтями 280 283, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», із залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Держаного реєстратора Нововодолазької селищної ради Харківської області Матюшенка Ярослава Олександровича, про скасування державної реєстрації іншого речового права та зобов`язання повернути земельну ділянку задовольнити.
Стягнути з Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати по сплаті судовому збору у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо, або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса місця проживання чи перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Сільськогосподарське приватне акціонерне товариства «Охоче», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00852973, адреса місцезнаходження: Харківська область, Красноградський район, село Охоче, вулиця Польова, будинок № 3

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39792822, адреса місцезнаходження: місто Харків, вулиця Космічна, будинок № 21, поверх 8 9.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Держаний реєстратор Нововодолазької селищної ради Харківської області Матюшенко Ярослав Олександрович, адреса місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Донця Григорія, будинок № 14.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею в одному примірнику 10 травня 2024 року у зв`язку із перебуванням в період з 07 по 10 травня 2024 року включно в нарадчій кімнаті по справі з єдиним унікальним № 624/60/24 (провадження № 1-кп/631/88/24) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 грудня 2023 року під № 0001252, щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 146 і пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України.

Суддя: Т. М. Трояновська