СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7045/24

пр. № 2/759/3104/24

17 липня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Вінцковської О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 35 875,81 грн та витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 3 028,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.10.2015 року в м.Києві по вул. Березняківській сталось ДТП за участю автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілої особи отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2015 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної не була застрахована, потерпіла особа звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту 2627/1 про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи, був складений наказ № 9260 від 25.11.2016 року про виплату страхового відшкодування потерпілій особі. Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 48 475,81 грн.

14.12. 2016 року відповідачем було надіслано лист згідно із яким вона визнає свій борг та просить розділити суму страхового відшкодування. 01.08.2017 року позивачем на адресу відповідача були надіслані 2 примірники екземплярів договорів про повернення коштів, відповідно до п. 2.1. якого боржник приймає на себе зобов`язання сплатити кредитору 48475,81 грн протягом 24 місяців за наступним графіком з можливістю дострокового погашення боргу.

Відповідно до картки рахунку по справі № 29782 відповідачем було частково сплачено заборгованість у розмірі: 12 600,00 грн. Однак, в подальшому ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було.

Отже, залишок заборгованості складає 35 875,81 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с.21-22).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 24).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.34).

24.04.2024 року до суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що нею дійсно розглядалася можливість укладання даної угоди та здійснювалися платежі на рахунок позивача у зв`язку із введенням її в оману щодо виникнення у неї регресного обов`язку по відшкодуванню понесених позивачем витрат у формі страхової виплати. Однак такого зобов`язання у неї не виникало, будь-якого договору між позивачем та нею так укладено і не було, підпис, що поставлений на копії договору, що додана позивачем до позовної заяви не є її підписом. Позивач має право подати регресний позов до власника/водія транспортного засобу виключно якщо власник не застрахував свою відповідальність або якщо транспортним засобом заволоділи шляхом протиправних дій. Жодної з цих підстав у позивача не було. 01.07.2015 року нею укладено договір страхування із ПрАТ "СК "Україна", строк дії поліса - з 06.07.2015 року по 05.06.2017 року. Станом на дату ДТП нею було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 42-46).

25.04.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позов. Оскільки, Відповідачем було вчинено дії щодо погашення заборгованості, що свідчить про визнання нею свого боргу, то термін позовної давності відраховується з моменту внесенням останнього платежу, а саме: з 29.05.2019 року. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Тобто останнім днем є 22.07.2022 року. Однак, 24.02.2022 року в Україні введено військовий стан, таким чином відповідно до пункту 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто за таких обставин, строк позовної давності по даній справі не можна вважати пропущеним.

З 30.04.2015 року ПрАТ«СК «Україна» було позбавлено ліцензії на укладання договорів (полісів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а з 04.06. 2015 року анульовано всі наявні в компанії ліцензії. Згідно з даними Єдиного державного реєстру, ПрАТ «СК «Україна» не виконує свої зобов`язання з 07.02.2014 (дата відкриття першого виконавчого провадження) і по сьогоднішній день сума невиконаних зобов`язань даної компанії зростає. Таким чином відповідач, знав/або повинен був дізнатись про відсутність ліцензії заборону укладення договорів ОСЦПВВНТЗ для ПрАТ СК «Україна» з відкритих джерел, що свідчить про намір укласти фіктивний правочин або недбальство. В Єдиній централізованій базі даних щодо ОСЦПВВНТЗ відсутні дані про поліс № АІ/5630772. Отже, судом надано оцінку обставинам ДТП (постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2015 року по справі № 755/21335/15-п ОСОБА_4 визнано винною у ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності) та встановлено недійсність полісу № АІ/5630772, який відповідач надав в якості доказу (а.с. 55-65).

29.04.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позовні вимоги позивача не є стягненням заборгованості за кредитним договором або іншими договірними зобов`язаннями, тому до них не застосовуються правила перебігу позовної давності, що виникають із договірних відносин. Таким чином, строк позовної давності за регресною вимогою позивача сплинув 26.11.2019 року, тобто через 3 роки після виконання позивачем основного зобов`язання.

Дарницький районний суд м.Києва визнав, що договір страхування між відповідачем та страховиком було укладено під впливом обману, а не без наміру створення правових наслідків, як вважає позивач. Відповідачем у встановлені строки та належним чином було виконано всі свої обов`язки як страхувальника, на відміну від позивача, який ігнорував повідомлення потерпілої особи.

ПрАТ "СК "Україна" було позбавлено членства 01.07.2015 року у зв`язку із заборгованістю по членським внескам. Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс ОСПЦВВНТЗ №АІ/5630772 також було укладено 01.07.2015 року. Визначити, що із двох зазначених подій настало раніше неможливо. На момент укладання договору, інформації на офіційному сайті МТСБУ про позбавлення членства ПрАТ "СК "Україна" не було, тому у відповідача були відсутні підстави вважати інакше. На момент ДТП договір із ПрАТ "СК "Україна" не було визнано недійсним, тому страховик був зобов`язаний виконувати свої обов`язки (а.с.73-82).

В судове засідання представник МТСБУ не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с. 111).

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, направили до суду заяву, у якій просили розглядати справу без їх участі, щодо позовних вимог заперечують (а.с. 108-109).

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 14.12.2016 року ОСОБА_4 власноруч написала заяву до МТСБУ про можливість часткового погашення заборгованості по справі № 29782 терміном на 50 місяців, яка 17.07.2017 року отримана МТСБУ (а.с. 10).

31.07.2017 року між МТСБУ та ОСОБА_4 укладено договір № 29782/0389 (149р/17) про порядок повернення коштів (а.с. 12).

Відповідно до п. 1 вказаного договору боржник зобов`язується компенсувати витрати, понесені кредитором по справі № 29782 нз у зв`язку з виплатою відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, яка мала місце 12.10.2015 року в м.Києві за участю транспортного засобу автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_3 та автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 .

Згідно до п. 2.1 договору боржник приймає на себе зобов`язання сплатити кредитору 48 475,81 грн протягом 24 місяців за графіком.

Відповідно до п. 3 договору у разі порушення боржником умов договору кредитор має право у будь-який момент звернутись до суду з позовом про стягнення з боржника заборгованості за договором включивши при цьому санкції, передбачені положеннями чинного законодавства.

01.08.2017 року два примірника договір № 29782/0389 направлені на адресу ОСОБА_4 (а.с. 13).

Згідно картки рахунку НОМЕР_3 за 01.01.2016 року - 04.04.2024 року ОСОБА_4 загалом здійснила платежів на загальну суму 12 600,00 грн (а.с. 7-9).

14.06.2018 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 14.06.2018 року (а.с. 104).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою(страховим відшкодуванням).

При цьому за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з п. 38.1.1. а), ґ) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Щодо заявленої у відзиві на позов відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Так, Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 року № 128/1534/14-ц зазначив, що право вимоги у позивача виникає з моменту, коли останній дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила, тобто в день скоєння ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль, і завдано шкоди - саме з цього часу у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався у жовтні 2015 року з моменту скоєння ДТП, до суду з позовом позивач звернувся - 05.04.2024 року.

29.05.2019 року ОСОБА_1 здійснила платіж за договором № 29782/0389 від 31.07.2017 року, цим самим перервала перебіг строку позовної давності (а.с.7-9).

Указом Президента України ОСОБА_6 № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні не одноразово продовжено.

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в застосуванні позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи, що станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди в повному розмірі не відбулося, будь-яких своїх розрахунків з приводу суми страхового відшкодування та її виплати відповідачем не надано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3 028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 83, 89, 133, 141, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України заборгованість у розмірі 35 875 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) гривень 81 копійку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, , адреса: м.Київ, Русанівський бульвар, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 22.07.2024 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб