Справа № 367/6134/19
Провадження №2/367/446/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Мартинюка Н.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук Інна Василівна, про визнання недійсним договору в частині покупця та витребування майна,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., реєстровий номер 707. Також 17 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 05 га, 15, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:029:0204. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., реєстровий номер: 708.

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача. Протягом 2017 року позивач перебувала у пошуках будинку для проживання у Київській області. У липні 2017 року позивач за допомогою ріелтора знайшла будинки у котеджному містечку у м. Буча Київської області. 16 липня 2017 разом з ріелтором та цивільним чоловіком ОСОБА_8 позивач зустрілася з продавцем, оглянула будинок та домовилась про усі істотні умови майбутнього правочину купівлі-продажу. У цей же день позивач дала продавцю завдаток та домовилась укласти угоду купівлі-продажу через декілька днів, оскільки у позивача з чоловіком була запланована поїздка та заброньовані білети до м. Рига, Латвія на 19 липня 2017 року. Так як будинок позивачу дуже сподобався, беручи до уваги, що це було виключно волевиявлення позивача на придбання такої нерухомості, остання погодилася на виставлені умови продавця та на строки укладання правочину, проте за умови перевірки усіх правовстановлюючих документів на будинок нотаріусом. У той же день, 16 липня 2017 року нотаріус ОСОБА_9 оглянула усі документи та призначила укладання правочину на наступний день - 17 липня 2017 року о 12 год. Позивач одразу ж поїхала до м. Кривий Ріг за грошовими коштами та у призначений день та час була присутня у нотаріуса. 17 липня 2017 року під час підписання зазначених вище договорів купівлі-продажу нотаріус позивачу повідомила, що вона не має права підписати вказані правочини особисто за закордонним паспортом. Оскільки паспорта громадянина України у ОСОБА_1 з собою не було, остання попросила сина підписати договори з боку покупця, домовившись одразу про майбутне оформлення нерухомості на ім?я позивача.

Наголошує на тому, що з продавцем розраховувалася особисто позивач у присутності цивільного чоловіка та ріелтора, які й були свідками як продавець рахувала кошти. Відповідач по справі під час передачі грошових коштів присутнім навіть не був. Продавець передала позивачу особисто комплекти ключів від будинку.

Позивач вказує про те, що враховуючи дружні сімейні стосунки з сином, з яким були дуже теплі відносини, жодних пересторог щодо майбутнього переоформлення зазначеної нерухомості на ім?я позивача не було. Більше того, син вже неодноразово виступав у якості покупця нерухомості, яку позивач купувала для себе, а потім без проблем відбувалося переоформлення усіх необхідних документів на ім?я позивача. Після повернення з подорожі позивач з чоловіком одразу почали ремонт у придбаному будинку, так як придбаний будинок був лише коробкою з цегли. Саме позивач разом з чоловіком особисто до грудня 2017 року займалися ремонтом будинку. За цей час було зроблено наступні роботи: добудована веранда площею 50 кв. м, здійснено реконструкцію всередині будинку, замінено електропроводку, замінено систему опалення, встановлено електрокотел, встановлено систему вентиляції та кондиціонування повітря, встановлено систему відеонагляду та охорони, розміщено підігрів підлоги, встановлено сантехнічні вироби, душова кабіна, джакузі, здійснено роботи з благоустрою земельної ділянки, завезено грунт, посаджено зелені насадження, встановлено сучасну систему поливу, покладено тротуарну плитку, будинок обладнано сучасними коштовними меблями та технікою. Всі роботи оплачувала особисто позивач та її чоловік, так як мають такі фінансові можливості.

Позивач зазначає про те, що її син - відповідач по справі не приймав у реконструкції та ремонті жодної участі, ані фінансової, ані особистої фізичної. Більше того, рівень доходу відповідача не дозволяє йому придбати такий житловий будинок та здійснити ремонт підвищеного комфорту.

Станом на 30 грудня 2017 року будинок був повністю реконструйований та було здійснено ремонт. 31 грудня 2017 року позивач разом зі своїм чоловіком та друзями зустріли Новий Рік у новому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом 2018 року позивач та її чоловік несли усі витрати по утриманню даного будинку, а саме: сплачували необхідні кошти за електропостачання (05.07.2018 - 10 000, 00 грн, 07.2018 - 10 100, 00 грн. тощо), за зеленими насадженнями у будинку наглядав садівник, послуги якого оплачувалися особисто позивачем та її чоловіком і син жодної участі у вказаних витратах не приймав та мешкав за іншою адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 .

Наприкінці 2018 року позивач запропонувала сину укласти договір купівлі-продажу вказаного будинку на своє ім?я, так як була фактичним власником та купувала дану нерухомість для себе. Відповідач по справі спочатку погодився, позивач домовилася про укладання правочину з нотаріусом, проте у призначений день та час син не з?явився та телефоном повідомив, що переоформлювати нічого не буде. Через три місяці після даної розмови, коли позивач перебувала у м. Кривому Розі, відповідач, маючи комплект ключів від будинку, вселився до цього житла, змінив замки та почав там проживати. З того часу доступу до будинку у позивача немає. У будинку на сьогодні перебувають особисті речі і придбані за кошти позивача речі.

Позивач звертає увагу суду, що неодноразово намагалася зв?язатися з відповідачем задля врегулювання поза судовим порядком конфліктної ситуації, яка виникла, проте відповідач ігнорує намагання залагодити конфлікт, що й стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Просила суд визнати частково недійсним у частині покупця укладений 17 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., реєстровий номер: 707, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Визнати частково недійсним у частині покупця укладений 17 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 05 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер :01:029:0204, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., реєстровий номер: 708, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення її у вказаний будинок. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

В подальшому позивачем було змінено предмет позову та доповнено позовні вимоги наступним чином.

Так, в доповнення обгрунтування позову, позивач зазначила про те, що 27 вересня 2019 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 27 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н В., реєстровий номер 1987. Таким чином, відчуження спірного майна та укладення зазначеного договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 також порушують права позивача та дають підстави для звернення щодо поновлення порушеного права з позовною вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки спірне майно перебуває у їхньому володінні та користуванні.

Звертає увагу, що незважаючи на те, що договір укладений з фіктивним покупцем, - ОСОБА_10 , фактичним покупцем за цим договором виступала саме позивач, оскільки саме ОСОБА_1 під час оформлення правочину у приватного нотаріуса проводила розрахунок з продавцем ОСОБА_7 . Таким чином, з урахуванням наведених обставин, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 17 липня 2017 року є формальним (фіктивним)покупцем, а позивач, у свою чергу, виступає фактичним покупцем.

Спірне майно перебуває у власності та користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується договором купівлі продажу від 27 вересня 2019 року.

Підсумовуючи, позивач зазначає про те, що з урахуванням норм та правових позицій Верховного Суду щодо ефективного способу захисту у подібних правовідносинах, зокрема, щодо витребування майна з незаконного чужого володіння, а також, те що вимога про витребування майна з незаконного чужого володіння не могла бути заявлена разом із поданим позовом, оскільки ОСОБА_11 відчужив спірне мано 27 вересня 2019 року, тобто після звернення з цим позовом до нього, вважала, що для відновлення порушеного права та застосування ефективного способу захисту, позов необхідно доповнити вимогою про витребування житлового будинку, що на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,05 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:029:0204, які є предметом договору купівлі-продажу від 17 липня 2017 року, з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 11.10.2021 справу прийнято до провадження судді Мерзлого Л.В. та призначено розгляд в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 16.03.2023 справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду 22.06.2023 повернуто при розгляді цивільної справи №367/6134/19 на стадію підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 26.10.2023 залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_7 , Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук Інна Василівна про визнання недійсним договору в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення у якості співвідповідачів: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання, АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 26.10.2023 прийнято заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмета позову, шляхом його доповнення.

Ухвалою суду від 22.11.2023 справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила вимоги позову задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 просили в судовому засіданні в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ОСОБА_4 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання треті особи: ОСОБА_7 , Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук Інна Василівна не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

До суду від представника ОСОБА_2 надходив відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне.

Так, відповідач повністю заперечує щодо наведених обставин, на яких грунтуються позовні вимоги. Зазначає про те, що 17.07.2017 на законних підставах відповідачем набуто у власність житловий будинок АДРЕСА_1 . Того ж дня відповідчем набуто у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0204, площею 0,05 гадля будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач вказує про те, що зазначене нерухоме майно набуте останнім правомірно та незаконність правомірного набуття не випливає із закону та судом не встановлена, а отже ОСОБА_2 був законним власником майна. Відповідач не заперечує того факту, що позивач перебувала у пошуках нерухомості для себе у Київській області, однак зазначає про те, що результатом такого пошуку не є придбання будинку, який придбав відповідач разом із земельною ділянкою. Позивачу було достеменно відомо про те, що для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна необхідно мати саме паспорт громадянина України, а не закордонний паспорт громадянина України. Окрім того, зазначає про те, що саме ОСОБА_2 з кінця 2016 здійснював пошуки для себе виключно заміського будинку, оскільки планував одруження, народження та виховання дітей. Позивач володіла такою інформацією та відповідач не заперечував щодо її присутності на оглядах деяких об`єктів нерухомості, які були для нього потенційно привадбливими до придбання, однак придбання виключно для відповідача та його дружини ОСОБА_12 , яка брала участь у відборі та огляді заміських будинків у Київській області. Щодо тверджень позивача стосовно проведення в будинку ремонтних робіт зазначає про те, що зі змісту позовної заяви не вбачається за можливе ідентифікувати в якому будинку позивач з її цивільним чоловіком здійснювали ремонтні роботи та позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаного. Щодо поданого позивачем висновку експерта з питань оціночно-будівельного дослідження №55-18 від 02.10.2018 зазначає про те, що позивач ніколи не мала у своєму розпорядженні технічний паспорт на будинок та експертом також не було долучено такого документа до висновку. Тобто не зрозуміло, яким чином експерт визначила ринкову вартість будинку з ремонтом та іншими складовими будинку, які не відображені у технічному паспорті без огляду такого будинку. ОСОБА_2 не надавав згоди на проведення такої ескпертної оцінки. Вказує також про те, що позивачем не надано доказів на підтведження здійснення усіх витрат по утриманню будинку. Щодо доводів позивача про укладення попереднього договору купівлі-продажу 16.07.2017 відповідач зазначає про те, що позивач приховує той факт, що за її волею та волею іншої сторони такий правочин був припинений, оскільки фактично цей договір укладався між відповідачем та продавцем, проте, після огляду житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач миттєво прийняв рішення, що бажає придбати саме цей будинок, а продавець повідомила про те, що в такому разі необхідно невідкладно укласти договір купівлі-продажу або попредній договір купівлі-продажу із переданням завдатку. Оскільки у відповідача не було з собою усієї суми вартості будинку, він погодився на укладення попереднього договору. У відповідача не було з собою паспорта громадянина України, тому відповідач домовився з позивачем про те, що попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки буде підписано позивачем, оскільки у неї з собою був паспорт громадянина України. Перед укладенням основного договору позивач зобов`язалась розірвати попередній догвоір купівлі-продажу. Так, 16.07.2017 відповідачем було передано ОСОБА_7 грошові кошти та у подальшому без жодних заперечень з боку позивача 17.07.2017 до моменту укладення основного договору відповідачем, позивач беззаперчено розірвала попередній договір купівлі-продажу. Таким чином, зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач не був присутнім при укладенні попереднього договору не відповідає дійсності. Щодо думки позивача стосовно фінансової неможливості придбання відповідачем майна, вказує, що на момент придбання будинку та земельної ділянки відповідач мав достатньо коштів, оскільки напередодні ним було відчужено ряд нерухомого майна. Щодо тверджень позивача про те, що начебто у будинку перебувають її особисті речі, придбані за її грошові кошти, зазначає, що таке твердження не відповідає дійсності та не підтверджене доказами. Враховуючи викладене, відповідач стверджує, що даний позов є надуманим, а тому просить відмовити в його задоволенні повністю.

У відповіді на відзив, поданий ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначила, зокрема про те, що попередній договір купівлі-продажу не був припинений, жодних домовленостей у відповідача з позивачем про те, що попередній договір буде укладнено з нею, а потім буде розірвано не було. Вказує, що відповідач перебував на утриманні матері, яка оплачувала його навчання, забезпечувала гідне життя, допомагала розпочати власний туристичний бізнес. Відповідачем не передавались кошти в якості завдатку. Передача грошей відбувалась у присутності нотаріуса Іщук І.В. Крім того, зазначає про те, що позивач є фінансово забезпеченою людиною, успішним підприємцем, має значні статки. Також зазначає про те, що відповідачу було достеменно відомо про те, що буде поданий такий позов до суду, разом з тим, не вклавши у будинок ніяких коштів, продав нерухоме майно третім особам, повідомивши їм про те, що даний будинок є подарунком на його весілля, про яке позивачу не було відомо взагалі.

У відзиві на позов представник ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ОСОБА_4 зазначила про те, що як на підставу недійсності договорів в частині покупця, позивач посилається на ту обставину, що фактично покупцем є вона, а не відповідач, оскільки купувала будинок для себе і за свої кошти, давала завдаток на купівлю, робила ремонт в будинку та купувала меблі і побутову техніку. Разом з тим, вказує про те, що слова позивача не підтвердженні жодними доказами, в матеріалах спарви відсутні докази того, що позивач перераховувала кошти ОСОБА_7 за житловий будинок і земельну ділянку та здійснювала витрати на його утримання. Позивач також не підтверджує відсутності фінансових можливостей у відповідача ОСОБА_2 на купівлю спірної нерухомості. Представник відповідачів також наголошує на тому, що навіть якщо позивач дійсно робила ремонт у будинку, то це не є доказом того, що вона його купувала. Вказує також на те, що якщо позивач дійсно придбала будинок для проживання в ньому, вона б зареєструвала місце свого проживання за цією адресою, проте позивач зареєстрована у м. Кривий Ріг. Крім того, нотаріусом посвідчено, що під час укладання договору, але до його нотаріального посвідчення, покупець ( ОСОБА_2 ) передав (перерахував) продавцю, а продавець прийняв від покупця в рахунок оплатив вартості будинку 448500 грн. Сторони договору, а не будь які інші треті особи (в тому числі позивач) підтверджують факт повного розрахунку за проданий житловий будинок. Так, з матеріалів справи №367/8026/19 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відомо, що ОСОБА_7 заявами від 17.07.2017 підтвердила факт отримання коштів від ОСОБА_2 в оплату будинку та земельної ділянки, а заявами від 17.07.2017 ОСОБА_2 підтвердив, що кошти є його особистою власністю. В заяві від 17.07.2017 ОСОБА_7 повідомила про те, що грошові кошти від ОСОБА_2 вона отримувала частинами, починаючи з 07.07.2017 і остаточну суму грошей отримала 16.07.2017. Позивачем не вказано, яким саме чином ОСОБА_2 під час укладення договорів порушено норми чинного законодавства України та в чому конкретно порушено її права. Так, укладення попереднього договору купівлі-продажу від 16.07.2017 житлового будинку та земельної ділянки жодним чином не вказує на належність нерухомого майна позивачу. Докази того, що позивачем було виконане зобов`язання, встановлене попереднім договором, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, в задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_7 подавала до суду письмові пояснення, в яких зазначила про те, що їй на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка кадастровий номер :01:029:0204. У липні 2017 року до ОСОБА_7 звернулась ОСОБА_1 з чоловіком з намірами купити зазначений будинок. Пізніше, після огляду позивачем та її чоловіком зазначеного будинку, вони звернулись до приватного нотаріуса Іщук І.В. щодо укладення попереднього договору купівлі-продажу, який був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 16.07.2017, після чого ОСОБА_7 отримала завдаток у розмірі 5000,00 дол.США. У зв`язку з терміновою необхідністю третій особі грошових коштів, ОСОБА_7 домовилась з позивачем про укладення основного договору купівлі-продажу у край стислі строки, зокрема, на наступний день, оскільки, на час укладення попреднього договору купівлі-продажу позивач повідомила третій особі, що у неї з собою немає повної суми вартості спарного будинку. 17.07.2017 при укладенні правочину приватний нотаріус, перевіривши всі документи, виявила відсутність паспорта громадянина України позивача та в подальшому категорично відмовилась укладати зазначений правочин між третьою особою та ОСОБА_1 . Зі слів ОСОБА_13 , остання забула паспорт громадянина України у м. Кривий Ріг. З врахуванням наведених обставин приватний нотаріус Іщук І.В. запропонувала укласти фіктивний правочин на іншу особу. ОСОБА_1 , погодившись на пропозицію приватного нотаріуса, запропонувала укласти фіктивний правочин на її сина ОСОБА_2 з формальних підстав, оскільки одразу ж домовились і мали намір переоформити нерухомість на неї. Враховуючи викладене, ОСОБА_7 наголошує на тому, що ОСОБА_13 є фактичним покупцем домоволоіння АДРЕСА_1 , про що свідчить укладення попореднього договору купівлі-продажу між позивачем та третьою особою та в подальшому намір укладення основного догоовру купівлі-продажу, а також те, що повний розрахунок з ОСОБА_7 проводила саме ОСОБА_13 . При ухваленні рішення просила врахувати надані нею письмові пояснення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку сторін по справі та беручи до уваги покази свідків, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення необхідно наводити відомості про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також, оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору у даній справі судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 у 2017 році займалися пошуком будинку та вели перемовини щодо придбання будинку у м. Буча Київської області. Так, з протоколу допиту свідка ОСОБА_14 (ріелтор) від 30 січня 2023 року встановлено, що ОСОБА_14 познайомилась з ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у 2017 році та надавала їм консультативні послуги щодо придбання будинку на АДРЕСА_1 , а також були виїзди з покупцями для огляду зазначеного будинку. Зазначене також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_7 від 03 лютого 2023 року, зі змісту яких випливає, що у липні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_15 звернулися до неї з наміром купити зазначений будинок.

16 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено попередній договір. Відповідно до умов пункту 1 договору ОСОБА_7 зобов?язується продати ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов?язується купити у ОСОБА_7 об?єкти нерухомості, а саме: земельну ділянку площею 0,0500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що на АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. 04 березня 2017 року за реєстровим №1400; житловий будинок з відповідними господарськими спорудами, що зведений на зазначеній земельній ділянці загальною площею 149,5 кв. м, житловою площею 69 кв. м.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду надавала пояснення, в яких зазначала про те, що разом з чоловіком у них була запланована поїздка за кордон у період покупки нерухомості. Зазначене підтверджується копією закордонного паспорта № НОМЕР_4 на ім?я ОСОБА_16 та копією закордонного паспорта № НОМЕР_5 на ім?я ОСОБА_17 , де наявні відмітки про виїзд 19 липня 2017 року до міста Рига Республіки Латвія.

В письмових поясненнях ОСОБА_7 зазначала про те, що у зв?язку з необхідністю грошових коштів, остання домовилась з ОСОБА_1 про укладання основного договору купівлі-продажу на наступний день 17 липня 2017 року.

Відповідно до пункту 2 попереднього договору сторони домовилися, що договори купівлі-продажу мають бути укладені та нотаріально посвідчені у строк до 18 липня 2017 року.

Також, відповідно до пункту 2 попереднього договору сторони домовилися, що в цілому сума договору купівлі-продажу нерухомості, зазначеної у пункті 1 цього договору має становити 3 411 489,95 грн, що в еквіваленті становило 115 000,00 дол. США.

Відповідно до пункту 3 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 148 325,65 грн, що в еквіваленті становило 5 000,00 дол. США.

Крім того, з протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 30 січня 2023 року також випливає, що узгодження ціни будинку, перемовини, велися між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 стверджувала, що з метою не допущення порушень обов?язків, передбачених попереднім договором, вжила всіх можливих заходів щодо укладання основного договору купівлі-продажу у встановлений строк та виконання всіх його істотних умов, зокрема, щодо повного розрахунку на момент укладання основного договору купівлі-продажу, вона поїхала до м. Кривий Ріг за необхідною сумою грошових коштів для розрахунку за житловий будинок та земельну ділянку відповідно до умов попереднього договору.

Зазначене підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_7 від 03 лютого 2023 року, зі змісту яких випливає, що на період укладання попереднього договору від 16 липня 2017 року у ОСОБА_1 не було повної суми вартості спірного майна.

Поїздка до м. Кривий Ріг за грошовими коштами для розрахунку повної суми вартості майна підтверджується копією посадочного документа №AEBD-Е36С-0001 на ім?я Потапової Інни, з відправленням Кив-Пасажирський, час відправлення 16.07.2017 о 17:22, з призначенням Кривий Ріг-Головний, час прибуття 16.07.2017 о 23:09, та копією посадочного документа №E7F5-E2CD-0002 на ім?я Потапової Інни, з відправленням Кривий Ріг-Головний, час відправлення 17.07.2017 о 06:17, з призначенням Київ-Пасажирський, час прибуття 17.07.2017 о 12:09.

3 урахуванням наведеного ОСОБА_1 стверджувала, що через надмірну втомленість, переживання та обмежений час, вона забула свій паспорт громадянина України вдома у м. Кривий Ріг.

Під час укладання правочину 17 липня 2017 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В. було встановлено відсутність у ОСОБА_1 паспорта громадянина України, та з наведених підстав нотаріус відмовилась укладати правочин між ОСОБА_7 та ОСОБА_1

17 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що на АДРЕСА_1 .

17 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарськими спорудами, що зведений на зазначеній земельній ділянці загальною площею 149,5 кв. м, житловою площею 69 кв. м.

Відповідно до умов зазначених договорів, підписанням цих договорів сторони підтверджують факт повного розрахунку за договорами та відсутність у продавця будь яких претензій майнового характеру до покупця, які б стосувалися питань оплати об?єктів купівлі-продажу.

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_7 від 03 лютого 2023 року випливає, що повний розрахунок за договорами купівлі-продажу спірної земельної ділянки та домоволодіння, що на АДРЕСА_1 з ОСОБА_7 проводила саме ОСОБА_1 .

Щодо фінансових можливостей ОСОБА_1 на придбання спірного домоволодіння, суд зазначає про те, що зазначена обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Дует Плюс-КР» на суму 1 383159,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до пункту 1 договору №25 про надання послуг від 01 серпня 2017 року, укладеного між ТОВ «Спецтехнобуд-КР» та ОСОБА_1 , предметом цього договору є виконання послуг поточного ремонту приміщення будинку АДРЕСА_1 відповідно до акта №18, який є невід`ємною частиною цього договору. Загальна сума надання послуг за цим договором складала 1 179 957,35 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 також укладав договори підряду щодо облаштування будинку, що на АДРЕСА_1 , про що свідчить: договір №12 від 12 жовтня 2017 року про виконання та установки прибудинкової тераси по зазначеній адресі та квитанція до прибуткового ордеру та товарний чек на суму 117 000,00 грн; замовлення №1709 від 28 вересня 217 року на поставку провітрювача на на сум 24 057,00 грн; специфікація від 02 листопада 2017 року на доставку плитки на суму 4 619,36 грн; договір від 10.09.2017 на виконання столярних робіт та квитанція до прибуткового ордеру на суму 81300,00 грн; договір від 10.10.2017 на на виконання столярних робіт та прибутковий ордер на суму 123000,00 грн; договір купівлі-продажу від 10.08.2017 року меблів для кухні у будинку та товарний чек на суму 160 930,00 грн; акт прийому передачі від 21 грудня 2017 року; договір купівлі-продажу від 14 серпня 2017 року меблів «КАРИНА» та товарні чеки; акт прийому-передачі від 27 жовтня 2017 року на суму 59 3700 грн; договір купівлі-продажу від 27 листопада 2017 року меблів на суму 27 000,00 грн; товарний чек та акт прийому-передачі від 27 листопада 2017 року; накладна на суму 40 0000 грн від 15 лютого 2018 року на захисні ролети на будинок; видаткова накладна на ванну на суму 21 722,34 грн від 30 червня 2017 року, видаткова накладна на душову кабіну на суму 25 501,98 грн від 15 липня 2017 року; видаткова накладна на радіатори на суму 8 709,00 грн від 09 вересня 2017 року; видаткова накладна на радіатор на суму 1 250,40 грн від 11 вересня 2017 року; видаткова накладна на панель на суму 4 152,78 грн від 30 червня 2017 року; видаткова накладна на радіатор на суму 3 364,80 грн від 14 вересня 2017 року; видаткова накладна на компакт-біде на суму 4 838,63 грн від 09 серпня 2017 року; видаткова накладна на водонагрівач на суму 6 553,68 грн від 11 вересня 2017 року; видаткова накладна на душову колону на суму 3 739,00 грн від 11 вересня 2017 року; видаткова накладна на кондиціонер на суму 20 094,90 грн від 08 серпня 2017 року; видаткова накладна на кухонну мийку на суму 1 498,00 грн від 14 вересня 2017 року.

В судовому засіданні також було допитано в якості свідка ОСОБА_8 , який суду показав, що він проживав разом з позивачем та її сином. У 2017 році ОСОБА_8 та ОСОБА_1 були у м. Буча, місто їм дуже сподобалось і вони вирішили придбати там нерухомість. З цією метою зв`язались із забудовником ОСОБА_7 , обрали будинок та поїхали на його огляд, на той час будинок ще не був добудований. Першочергово заплатили 5000 дол.США, потім ще привезли кошти та заключили договір купівлі-продажу на сина. Будинок добудували за півроку та на ремонт витрачали спільні кошти.

В судовому засіданні в якості свідка також було допитано відповідача ОСОБА_2 , який суду показав те, що разом з дружиною шукали будинок та саме цей будинок знайшла його дружина. З ОСОБА_7 познайомився при купівлі будинку. За будинок кошти частинами сплачував саме він. Суми, за яку було придбано спірне нерухоме майно не пам`ятає, також не пам`ятає суму, за яку ним було продано спірне майно. Свідок суду також пояснював, що у нього були кошти на купівлю майна, оскільки він разом з матір`ю був співвласником підприємства, разом з тим, свідок не зміг вказати жодного працівника підприємства.

Відповідно до статей 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Відповідно до частини першої, другої статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов?язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов?язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 691 ЦК України, покупець зобов?язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов?язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов?язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої, третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження 14-499цс19) визначено, що відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб?єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб?єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов?язки. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосування спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року № 387/554/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц.

Положеннями статті 217 ЦК України визначено, що недійсність окремо частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Положеннями статті 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Серед загальних підстав визнання правочину недійсним можна визначити: дефекти суб?єктного складу (відсутність у сторін правочину потрібної для вчинення правочину правосуб?єктності); дефекти форми правочину, які стосуються виключно письмової форми

правочину (недодержання сторонами просто письмово форми правочину,

що встановлена законом, спричиняє недійсність правочину тільки у випадках, передбачених законом, на відміну від цього, недодержання письмової нотаріальної форми правочину або його державно реєстраці за загальним правилом спричиняє його недійсність); дефекти волі (правочини, волевиявлння за яким не відповідає внутрішній волі особи на їх вчинення; правочин, в яких внутрішня воля однієї зі сторін сформувалося неправильно).

За загальним правилом тягар доказування дефектів волі щодо укладення правочину покладається на позивача.

Тобто, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам мета укладення такого договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов?язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

Подібні за змістом висновки викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвали від 13 грудня 2017 року у справі №757/18346/15-ц, від 25 жовтня 2017 року у справі №761/32029/15-ц).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України право власності складається з права розпорядження, володіння та користування майном. Під правом володіння власністю визначається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника на майном. Під правом розпорядження розуміється юридично забезпечена можливість власника визначати свою долю майна за власним розсудом.

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №521/17654/15-ц (провадження №61-2858св18) зазначено, що суди зобов?язані виходити, зокрема, з того, що встановивши, що обов?язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, а відповідач вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеним таким у договорі, суди визнають покупцем за договором позивача у такій справі.

Так, якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї, та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №520/9632/16-ц, від 23 вересня 2019 року у справі № 428/10638/16-Ц.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 265/3310/17 викладений правовий висновок, що за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої та за чиї кошти було придбано майно.

Так, матеріалами справи підтверджується, що у ОСОБА_1 разом з ОСОБА_15 був намір на придбання спірного нерухомого майна, сторони за попереднім договором дійшли попередньої згоди всіх істотних умов для вчинення правочину.

ОСОБА_1 вчиняла всіх дій для досягнення мети (укладання договору купівлі-продажу від 17 липня 2017 року) та недопущення порушення істотних умов попереднього договору, наявність дефекту волі у ОСОБА_1 , а отже, фактичним покупцем за договорами купівлі-продажу від 17 липня 2017 року являється саме ОСОБА_1 .

Крім того, суд зазначає про те, що покази свідка ОСОБА_2 є не послідовними, не узгоджуються з доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема з показами інших свідків та поясненнями сторін по справі. Свідок надавав суперечливі покази, не надавав конкретних відповідей на поставлені йому запитання, зазначав про те, що не пам`ятає обставин, які стосуються предмету спору, таким чином, суд оцінює покази ОСОБА_2 критично.

Отже, матеріалами справи підтверджено та протилежного не доведено відповідачами, що фактично права та обов?язки покупця за оспорюваним договором купівлі-продажу виконала позивач, оскільки саме ОСОБА_1 проводила оплату за майно, домовлялася про істотні умови договору купівлі-продажу.

Разом з тим суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Таким чином, реалізація права на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимоги власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного суду: від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-4 (пункт 98), від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (пункти 115,116), від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 (пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 74).

Встановивши, що ОСОБА_1 не підписувала договір купівлі-продажу від 27 вересня 2019 року, на підставі якого право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що на АДРЕСА_1 та житловий будинок з відповідними господарськими спорудами, що зведений на зазначеній земельній ділянці загальною площею 149,5 кв. м, житловою площею 69 кв.м., перейшло від позивачки до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , спірне майно вибуло з її володіння поза її волею, а тому може бути витребуване від останнього набувача на підставі положень статті 388 ЦПК України.

В контексті оцінки пропорційності втручання у право власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які набули таке право на підставі оплатного цивільно-правового договору, а також забезпечення «справедливого балансу» між інтересами сторін спору, необхідно врахувати, що витребування спірної земельної ділянки площею 0,0500 га, що на АДРЕСА_1 та житлового будинку з відповідними господарськими спорудами, що зведений на зазначеній земельній ділянці загальною площею 149,5 кв. м, житловою площею 69 кв. м., з володіння відповідачів як добросовісних набувачів не свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенці про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки відповідачі, із володіння яких витребовується спірна земельна ділянка та будинок, не позбавлені можливості відновити своє право, пред?явивши вимогу до особи, у якої було придбано це майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.

Витребування спірної земельної ділянки та будинку у відповідачів не порушуватиме принцип пропорційності втручання у їх право, оскільки втручання держави у право особи мирно володіти майном спрямовано на захист порушеного права власності позивачки на майно, а також задовольняє суспільний інтерес, спрямований на утвердження в державі суспільного правопорядку, недопустимості незаконного позбавлення особи права власності на майно, і є пропорційним передбачуваним таким втручанням цілям.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі №369/5183/19 (провадження №61-14355св23).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність належними та допустимими доказами позовних вимог в частині визнання частково недійсним у частині покупця укладених17 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а також витребування об`єктів нерухомості, які є предметом вказаних договорів купівлі-продажу з чужого незаконного володіння.

Щодо вимоги про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення її у вказаний будинок, суд відмовляє в цій частині, оскільки позивачем жодним чином не обгрунтовано таку вимогу та не наведено підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в цій частині позову та задовольняє позов частково.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При частковому задоволенін позову суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору в сумі 2610,40 грн.

На підставі ст. ст. 202, 203, 207, 215, 220, 234, 317, 328, 632, 638, 655, 691 ЦК України, ст.ст. 4,12,81, 137, 141,263-268 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук Інна Василівна про визнання недійсним договору в частині покупця та витребування майна, - задовольнити частково.

Визнати частково недійсним у частині покупця укладений 17 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., реєстровий номер: 707, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Визнати частково недійсним у частині покупця укладений 17 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 05 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер :01:029:0204, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., реєстровий номер: 708, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Витребувати житловий будинок, що на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,05 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:029:0204, які є предметом договору купівлі-продажу від 17 липня 2017 року, з чужого незаконного володіння в ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2610,40 грн.

В іншій частині позову, - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 05.04.2024.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий