Справа № 182/968/24
Провадження № 2-о/0182/81/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.04.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , подана в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свого часу заявниця одружилась з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та 22 грудня 1977 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на даний час. Її син ОСОБА_5 , відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2022 року № 167, був призваний для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , його було зараховано на продовольче забезпечення з 16.06.2022 року. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022 року № 194, ОСОБА_5 був призначений на посаду старшого стрільця 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, ВОС 100868А, з 12.07.2022 року приступив до виконання службових обов`язків. З матеріалів службового розслідування вбачається, що 23.07.2022 року, перебуваючи неподалік від населеного пункту с.Івано-Дар?ївка Бахмутського району Донецької області, під час артилерійського обстрілу з боку збройних сил російської федерації, ОСОБА_5 загинув. Даний факт був встановлений Рішенням Кіровський районного суду м.Дніпропетровська по справі № 203/664/23 за звернення онука заявниці сина ОСОБА_6 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак, через те, що ОСОБА_5 за паспортом мав прізвище ОСОБА_7 , то й онук мав таке ж саме прізвище. Написання в паспорті прізвища « ОСОБА_7 » відбулось через те, що свідоцтво про народження було заповнено російською мовою, а в подальшому невірно переведено при оформлені паспорту громадянина України. На підставі даного рішення суду, було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_6 , де зазначено прізвище як і в паспорті « ОСОБА_7 ». При цьому, ОСОБА_5 є сином заявниці, тож виникла необхідність встановити родинні відносини між ними, оскільки заявниця не може здійснювати різного виду права. Окрім цього, зазначає, що в квітні 2023 року заявниця як мати військовослужбовця, який загинув при захисті Батьківщини, звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою отримати допомогу з цього приводу, але через помилку в прізвищі їй було відмовлено, навіть, в прийомі документів з роз`ясненням, що подані документи мають розбіжності та не підтверджують факт родинних відносин. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, представник заявника змушена звернутися до суду та просить ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В призначене судове засідання заявниця не прибула, її представник ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, викладені в заяві обставини та вимоги підтримала і просила суд задовольнити (а.с.78-79).

Представник ІНФОРМАЦІЯ_9 , будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в судове засідання не прибув, при цьому, 25 квітня 2024 року електронну адресу суду надав клопотання про залишення заяви без задоволення та закриття провадження по справі, з посилання на постанову ВСУ від 10 квітня 2019 року та ЗУ «Про соціальний і правий захист військовослужбовців та членів сімей». При цьому, вказує, що між сторонами наявний публічно-правовий спір, юрисдикція якого поширюється на адміністративні суди, тому суд зобов`язаний перевірити та врахувати мету заявниці, де, в даному випадку, стоїть питання щодо можливості реалізації прав у сфері соціального забезпечення та свідчить про той факт, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому в задоволенні заяви слід відмовити (а.с.81-84).

Заінтересована особа ОСОБА_3 , також, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, скористався своїм правом та на адресу суду надав пояснення з приводу даної справи, де зазначив наступне. Так, його бабуся ОСОБА_2 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та в подальшому уклала шлюб з ОСОБА_4 . 22 грудня 1977 року шлюб між ними було розірвано. Його дідусь ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 . У шлюбі в них народились діти: син та дочка. Син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований разом з його бабусею ОСОБА_2 з 1993 року і йому доводиться батьком. 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на даний час. ОСОБА_5 було мобілізовано до ЗСУ, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2022 року № 167. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022 року № 194, ОСОБА_5 був призначений на посаду старшого стрільця 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, ВОС 100868А, з 12.07.2022 року приступив до виконання службових обов`язків. З матеріалів службового розслідування вбачається, що 23.07.2022 року, перебуваючи неподалік від населеного пункту с.Івано-Дар?ївка Бахмутського району Донецької області, під час артилерійського обстрілу з боку збройних сил російської федерації, ОСОБА_5 загинув. Даний факт був встановлений Рішенням Кіровський районного суду м.Дніпропетровська по справі № 203/664/23 за його зверненням. На сьогодніщній день у його бабусі виникла необхідність встановити факт родинних відносин через те, що ОСОБА_5 за паспортом мав прізвище « ОСОБА_7 », а у неї прізвище - « ОСОБА_7 ». Написання в паспорті прізвища « ОСОБА_7 » відбулось через те, що свідоцтво про народження його батька було заповнено російською мовою, а в подальшому невірно перекладено при оформлені паспорту громадянина України. Тому, враховуючи вищевикладене, просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та вважає, що наявні всі підстави для ухвалення рішення про встановлення факту родинних відносин між його бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та її сином, а його батьком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

За змістом п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доводиться заявниці сином (а.с.6). Проте, з причини невірного перекладу на українську мову, прізвище ОСОБА_5 має розбіжності в одній букві з прізвищем його матері ОСОБА_2 , що створює для заявниці додаткові перепони та позбавляє її можливості реалізувати визначенні законом права. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 було мобілізованодо лав ЗСУ, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2022 року № 167. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022 року № 194, ОСОБА_5 був призначений на посаду старшого стрільця 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, ВОС 100868А, а з 12.07.2022 року він приступив до виконання службових обов`язків. З матеріалів службового розслідування вбачається, що 23.07.2022 року, перебуваючи неподалік від населеного пункту с.Івано-Дар?ївка Бахмутського району Донецької області, під час артилерійського обстрілу з боку збройних сил російської федерації, ОСОБА_5 загинув і даний факт було встановлено Рішенням Кіровський районного суду м.Дніпропетровська суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року (а.с.6-13).

Тобто, з урахування доказів, які були долучені до матеріалів справи, як на підставу звернення до суду з даною заявою, а також з урахуванням документів, які були витребувані в рамках розгляду даної справи, факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 , у суду сумніву не викликає.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин - знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому є підставою для задоволення заяви.

Натомість, щодо посилання представника заінтересованої особи на обставини щодо відмови в задоволенні позову та закриття провадження у справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Водночас, такого способу захисту порушеного права, як встановлення юридичного факту, Кодекс адміністративного судочинства, навідміну від Цивільного процесуального кодексу, не містить.

Суд звертає увагу на те, що справи про встановлення юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, не мають ознак спору взагалі, а тим більше ознак публічно-правового спору.

Саме тому такі справи розглядаються в порядку окремого провадження в рамках цивільного судочинства, але аж ніяк не в порядку адміністративного судочинства.

В силу вимог статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, родинних відносин між фізичними особами.

На відміну від ЦПК України, КАС України не містить жодних процесуальних норм про здійснення адміністративним судом судочинства в порядку окремого провадження у вигляді непозовного судочинства про встановлення того чи іншого факту.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Стосовно посилання представника заінтересованої особи на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, слід наголосити на тому, що забезпечення єдиного підходу до формування сталості та єдності судової практики, в тому числі, визначення юрисдикційності того чи іншого спору, відповідно до статті 36 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", повинен забезпечити Верховний Суд. При цьому, на важливість забезпечення єдності та сталості судової практики вказують наявність в процесуальних кодексах України положень про те, що підставою перегляду судових рішень Великою Палатою Верховного Суду є порушення предметної чи суб`єктної юрисдикції. Зокрема, частиною шостою статті 346 КАС України передбачено, що, крім випадків, передбачених законом, справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної, а відповідно до вимог статті 403 ЦПК України - предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Оскільки рішення Великої Палати Верховного Суду з приводу розмежування предметної юрисдикції з даного питання відсутнє, а адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які юридичні факти, тим більше за правилами окремого провадження, визначеними ЦПК України, то адміністративний суд не є судом, що встановлений законом щодо розгляду такої категорії справ.

Натомість, суд звертає увагу на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що саме в порядку окремого провадження (а, відтак, за правилами цивільного судочинства) розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Таким чином, у цій постанові роз`яснено механізм розгляду справи про встановлення юридичного факту у порядку окремого провадження чи загального провадження, але за правилами цивільного процесуального законодавства.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пунктах 1,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Таким чином, встановлення факту родинних відносин заявниці з її сином необхідно для підтвердження родинних відносин, вказані факти неможливо встановити у інший спосіб чи отримати документи на підтвердження даних фактів, а відтак єдиним способом їх підтвердження є встановлення судовим рішенням, оскільки від нього залежить створення умов здійснення заявником особистих немайнових прав та не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відтак, не заслуговують на увагу заперечення заінтересованої особи про закриття провадження у справі, а тому суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які заявниця та її представник посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права ухвалює рішення про задоволення заяви, яке відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України щодо справедливого, неупередженого і своєчасного вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12-13, 76-81, 258-259, 264-265, 315, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал