Дата документу 07.05.2024 Справа № 336/5886/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5886/23 Головуючий у суді першої інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/1077/24
У Х В А Л А

07 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду:

головуючого Полякова О.З.,

суддів Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року про закриття провадження у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 рокузакрито провадження у справі.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, 04 квітня 2024 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подалоапеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2024 року визнано неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року, наведені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі. Апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишено без руху. Надано скаржнику строк, який не може перевищувати десять днів з дня вручення копії ухвали суду для надання до Запорізького апеляційного суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з викладенням інших поважних підстав для такого поновлення.

Так, вищезазначеною ухвалою Запорізького апеляційного суду встановлено, що копію ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 рокуАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримував декілька разів: 12 грудня 2023 року, що підтверджується відбитком штампу банку на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 114) та 24 січня 2024 року (а.с. 124).

Таким чином, у випадку подання апеляційної скарги в строк до 27 грудня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мало би право на поновлення строку відповідно до правил, визначених пунктом 2 частини 2 статті 354 ЦПК України. Проте, апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало 04 квітня 20224 року (а.с. 132), тобто поза межами п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у клопотанні про поновлення строку, визнано неповажними, оскільки твердження банку про отримання копії оскаржуваної ухвали 02 квітня 2024 року спростовується матеріалами справи.

Згідно із ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

03 травня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшла заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про усунення недоліків апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року.

В обґрунтування цього клопотання банк повторює доводи попереднього, зазначивши, що копію оскаржуваної ухвали суду представник банку отримав на руки в місцевому суді 02 квітня 2024 року. Крім того, на думку скаржника, повідомлення про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи, не є належними доказами отримання позивачем копії оскаржуваної ухвали. Таким доказом банк вважає опис вкладення в поштовий конверт з підписом працівника поштового зв`язку, відбитком календарного штемпеля, та документа, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Посилаючись на наведені обставини, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року.

Дослідивши доводи, наведені в клопотанні, що надійшло до апеляційного суду 03 травня 2024 року, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, тобто принцип «неприпустимості суперечливої поведінки».

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти підстави для поновлення строків для оскарження, які мають виправдовувати втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, наведені скаржником посилання не можуть бути підставою для безпідставного поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження та порушення принципу правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення суду. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ вказував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Враховуючи те, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з апеляційною скаргою.

Проте, як вже зазначалось, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Із матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було достеменно відомо про постановлення ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року значно раніше 02 квітня 2024 року, як про те стверджує товариство у клопотанні про поновленні строку, оскільки, як вже зазначено в ухвалі від 22 квітня 2024 року, матеріали справи містять повідомлення про вручення поштового відправлення ухвали суду у справі № 336/5886/23 з відбитком вхідного штампу банку (а.с. 114). Доводи банку про те, що вказане повідомлення не є належним доказом отримання оскаржуваної ухвали є неспроможними, адже відправлення внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення не є обов`язковим, тому доказом отримання поштового відправлення є саме повідомлення про його вручення, а не опис поштового відправлення, вкладений у конверт.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на неодноразове отримання банком копії оскаржуваної ухвали. Так, у заяві АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виправлення недоліків від 01 січня 2024 року № , що надійшла до суду першої інстанції 15 січня 2024 року (а.с. 118), банк повідомляє суд про отримання ухвали від 16 листопада 2023 року у справі № 336/5886/23 і просить проставити на ній дату вступу в закону силу та повернути до товариства. В додатку до заяви міститься оскаржувана ухвала суду (а.с. 121, зворот).

У відповідь на цю заяву суд першої інстанції направив копію ухвали суду від 16 листопада 2023 року у справі № 336/5886/23, яку банк отримав 24 січня 2024 року, що підтверджується відбитком штамбу товариства на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 124).

Таким чином, матеріалами справи спростовується твердження скаржника про те, що копію ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року позивач отримав тільки 02 квітня 2024 року, адже достеменно встановлено, що сам банк підтвердив її отримання в листі від 01 січня 2024 року, отже, ознайомлення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з матеріалами справи 02 квітня 2024 року жодним чином не свідчить про наявність підстав для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на вищевикладене, оскільки апеляційний суд встановив достеменне дворазове отримання скаржником копії ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року набагато раніше зазначеної у клопотанні дати - 02 квітня 2024 року, позаякухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2024 року вказану скаржником підставу було визнано неповажною, у клопотанні, що надійшло до суду 03 травня 2024 року, заявник теж не навів достатніх підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, тому слід відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом не поважними.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року про закриття провадження у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Апеляційну скаргу та матеріали, які додані до неї разом з копією ухвали направити особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: