Справа № 161/5776/24
Провадження № 2/161/2303/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Октисюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовує тим, що вона з 24 січня 2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року було розірвано. Від цього шлюбу в сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу їхні спільні діти проживають та зареєстровані з позивачем. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач в матеріальному та фінансовому плані їй та дітям не допомагає, участі у їх вихованні не приймає, внаслідок чого вона самостійно не має можливості утримувати їхніх спільних дітей, а тому змушена звернутись до суду із даною позовною заявою. Вказує, що матеріальне становище відповідача, який є працездатним, інших осіб на утриманні немає,дозволяють останньому сплачувати аліменти в розмірі 7000 грн.,адже відповідач неодноразово надавав допомогу в рахунок аліментів в розмірі від 7 000 до 10 000 грн.

З огляду на наведене просить суд стягувати із ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду з позовною заявою і до досягнення повноліття.

Ухвалою від 28 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09 квітня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Татарин В.М. надійшов відзив на позовну заяву,в якому остання зазначає, що відповідач визнає позовні вимоги частково,та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей у загальному розмірі 3 500 грн., по 1 750 грн. на кожну дитину. Зазначає, що упродовж періоду жовтень 2023 р. березень 2024 р. відповідач перерахував в користь позивача кошти у розмірі 23 200 грн., орієнтовно по 3 800 грн. на двох дітей. Вказує, що відповідач ніде не працевлаштований, а тому у нього відсутній щомісячний дохід. Через погіршення майнового стану ОСОБА_2 немає можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у затребуваному позивачі розмірі.

13 травня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кушнірука А.В. надійшла відповідь на відзив,у якому останні вказує, що з моменту оголошення воєнного стану на території України, позивач з дітьми виїхала за кордон задля безпеки дітей та на даний момент перебуває за кордоном. З цього моменту, відповідач не надавав належного утримання ні їй ні їхнім спільним дітям та взагалі не цікавився їхньою долею. Відповідач, у відзиві вказує, що на утримання двох дітей достатньо 3500,00гривень, що менше законодавчо затвердженого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що в сумі на двох дітей щомісячно становить 6400,00 гривень.При цьому, відповідач не враховує, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, спричиняє постійне збільшення витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на утримання останніх, забезпечення їхньої освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребують доказування. Більше того, відповідач не враховує, що витрати матері на дітей, з якою проживають діти значно більші ніж його матеріальна допомога, яку він пропонує надавати, адже останній не вирішує повсякденні питання утримання та виховання дітей, тобто взагалі не бере будь-якої участі у їх розвитку та піклуванню, не витрачає свій час на їх догляд, харчування, дозвілля та лікування, а виключно обмежується надання мізерної матеріальної допомоги. При цьому, відповідач зазначає, що розмір аліментів має бути розділений на половину, не враховуючи наведених обставин та того факту, що останній являється в повній мірі працездатною людиною, немає будь-яких захворювань, які б унеможливлювали отримувати дохід, на його утриманні не перебувають іншій утриманці, весь свій час він має можливість витрачати виключно на себе та вирішення своїх потреб, що у сукупності свідчить про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кушнірука А.В. надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Татарин В.М. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вказує, що позовні вимог визнає частково, відповідач має змогу сплачувати аліменти у загальному розмірі 3 500 гривень.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Судом встановлено, що сторони є батькамиОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей (а.с. 8).

Також встановлено, що діти проживають разом з матір`ю, яка здійснює їх виховання, догляд та матеріальне утримання. Відповідач (батько дітей) проживає окремо.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 СК України, передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років -3196 гривень.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Позивач, наполягає на примусовому стягненні аліментів, таким чином, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні дітей, позивач має право на звернення до суду із вимогою про стягнення аліментів.

Суд враховує аргументи відповідача, наведені ним у відзиві на позовну заяву, але такі обставини не звільняють його від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей на рівні, необхідному для їх гармонійного розвитку.

Також, судом встановлено, що відповідач надає кошти на утримання спільних дітей, однак не в достатньому розмірі для забезпечення їх потреб.

Відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі та немає змогу сплачувати аліменти у затребуваному позивачі розмірі. Як встановлено з відзиву на позовну заяву відповідача, він на даний час офіційно не працює, а тому, визначити його реальний дохід не можливо, однак дана обставина не звільняє його від обов`язку утримувати дітей, батьком яких він є.

Позивач в свою чергу не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.

Суд також враховує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших дітей на своєму утриманні не має. Також, при визначенні розміру аліментів суд враховує що спосіб та розмір утримання неповнолітніх дітей має бути достатнім для їх повноцінного життя та приймаючи до уваги що рекомендований законодавцем розмір аліментів дорівнює прожитковому мінімуму дитини відповідного віку, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, матеріальне становище сторін,часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно, по 2 500 грн. на кожну дитину, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення повноліття.

На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітніх дітей.

Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання.

Разом з тим, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1211, 20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,279,352,354,430 ЦПК України, ст. ст. 180-182, 184 СК України, Законом України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 ( п`ять тисяч ) гривень щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до досягнення повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Дата складання повного тексту рішення 15 травня 2024 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк