Номер провадження: 22-ц/813/2279/24
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Гаспарянц Д.М.,

представника ТОВ «Вердикт Капітал» - адвоката Титаренко Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ»,апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гаспарянц Дмитра Михайловича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року, ухваленого під головуванням судді Нікітіної С.Й., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

15.07.2016 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 402 850,95 грн.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що 07.08.2006 року між Банком, правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 07.08.2006 року № 140/06ф, відповідно до якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 12 000,00 доларів США (т.1, а.с.12-17)..

07 серпня 2006 року між Банком, правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 01 до кредитного договору №140/06ф від 07 серпня 2006 року, відповідно до якої позичальник здійснює повернення кредиту згідно з наступним графіком: щомісяця не пізніше останнього робочого дня з вересня 2006 року по липень 2011 року - по 200,00 доларів США, не пізніше 06 серпня 2011 року - 200,00 доларів США (т.1, а.с.18).

Позивач зазначив, що у зв`язку з невиконанням зобов`язання, станом на 13.06.2016 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у загальному розмірі 489 574,58 грн., з яких 7 800,00 доларів США заборгованість за кредитом; 8 814,67 доларів США заборгованість за відсотками; 73 952,91 грн. - штраф/пеня.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року позовні вимоги Банку були задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №140/06ф від 07.08.2006 року в розмірі 402 850,95 грн. (т.1, а.с.72-73).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 23 лютого 2017 року було залишено без задоволення (т.1, а.с.217-219).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гаспарянц Д.М. ставить питання про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, представник апелянта ставить питання про застосування позовної давності до позовних вимог у даній справі (т.2, а.с.1-13).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал», який є правонаступником Банку,просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (т.2, а.с.41-44).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за участю представника ТОВ «Вердикт Капітал» - адвоката Титаренко Ю.Д. та представника відповідача адвоката Гаспарянц Д.М., колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.83-87).

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі з`явившихся осіб і наявних у справі доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час (т.2, а.с.27), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за участю представника позивача та представника апелянта.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з позовом у встановлений законом строк (т.1, а.с.72-73).

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2006 року між Банком, правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 07.08.2006 року № 140/06ф, відповідно до якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 12 000,00 доларів США (т.1, а.с.13-17).

Крім того, в той же день 07 серпня 2006 року між Банком, правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 01 до кредитного договору №140/06ф від 07 серпня 2006 року, відповідно до якої позичальник здійснює повернення кредиту згідно з наступним графіком: щомісяця не пізніше останнього робочого дня з вересня 2006 року по липень 2011 року - по 200,00 доларів США, не пізніше 06 серпня 2011 року - 200,00 доларів США (т.1, а.с.18).

Банк у своєму позові зазначив, що у зв`язку з невиконанням зобов`язання, станом на 13.06.2016 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у загальному розмірі 489 574,58 грн., з яких 7 800,00 доларів США заборгованість за кредитом; 8 814,67 доларів США заборгованість за відсотками; 73 952,91 грн. - штраф/пеня (т.1, а.с.4).

Як вбачається із додаткової угоди № 01 від 07.08.2006 року право вимоги повернення Кредиту № 140/06ф від 07.08.2006 року у Банку виникло щонайпізніше 07.08.2011 року - дня, наступного за останнім днем дії кредитного договору і повернення кредиту.

Будь-яких доказів укладання додаткових угод до кредитного договору № 01 від 07.08.2006 року, зокрема, щодо продовження строку повернення кредиту, матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 ст. 254 ЦК України визначено, що строк, який визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

За правилами ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» та від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором Банк звернувся лише 11.07.2016 року, тобто майже через 5 років від дня, коли кредит мав бути повернутий згідно із умовами кредитного договору та додаткової угоди до нього (т.1, а.с.30).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким, чином, виходячи з фактичних обставин справи, Банком було пропущено строк позовної давності щодо усіх заявлених позовних вимог, а тому це є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявленого позову.

При цьому слід зазначити, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №317/3698/15-ц.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся з даним позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне застосувати позовну давність у даній справі та відмовити з цих підстав у задоволені позовних вимог.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасником процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про належне сповіщення відповідачки ОСОБА_1 про розгляд справи 23 лютого 2017 року. Саме в цей день було ухвалено оскаржуване судове рішення (т.1, а.с.72-73).

В матеріалах справи міститься поштове відправлення, яке повернулося до суду із зазначенням «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.68), що не може вважатися належним повідомленням ОСОБА_1 про слухання справи 23.02.2017 року.

Таким чином, на думку колегії суддів, відповідач ОСОБА_1 не була належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлена про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, а тому не мала рівних із позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, не мала можливості нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, а також не мала можливості заявити про застосування строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в ухвалі від 21 серпня 2023 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про день, місце та час слухання справи по суті спору, суд першої інстанції зазначив, що заява про застосування строків позовної давності не є підставою для перегляду заочного рішення, тим самим усунувшись від розгляду та вирішення питання про застосування позовної давності (т.1, а.с.217-219).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Гаспарянц Д.М. підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у позові Банку, правонаступником якого є ТОВ «Вердик Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими.

Часткове задоволення апеляційної скарги полягає у тому, що її заявник ставив перед судом апеляційної інстанції питання про скасування ухваленого судового рішення і постановлення нового про відмову в позові, як по суті позовних вимог, так і у зв`язку з пропуском строку позовної давності, тобто у зв`язку із взаємовиключними обставинами.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Дані правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61); № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61); від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71); від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51).

Колегія суддів вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено саме у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності для захисту своїх прав.

Крім того, відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню з прийняттям постанови про відмову у позові у повному обсязі, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 9 064,14 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гаспарянц Дмитра Михайловича задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 9 064,14 (дев`ять тисяч шістдесят чотири гривні 14 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Громіка Р.Д. у відпустці, повне судове рішення складено 13.05.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д.Громік

А.І.Дришлюк