Справа № 939/3132/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Некрутенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що на підставі договору дарування від 03 серпня 2016 року являється власницею земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий номер :04:008:0012, для колективного садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 є суміжним землевласником і їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1199 га з кадастровим номером :04:008:0172 для колективного садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до кадастрового плану та правовстановлюючих документів на земельні ділянки її (позивачки) земельна ділянка та земельна ділянка відповідачки спільної межі не мають, оскільки між ними розташована ділянка загального користування прохід шириною 2,0 м. Проте відповідачка встановила на її (позивачки) земельній ділянці дерев`яний паркан довжиною 16,48 м і шириною 2,89 м та, вигородила у своє користування частину її земельної ділянки та частину земельної ділянки загального користування. Відповідно до зведеного плану земельних ділянок, складеного інженером-землевпорядником ОСОБА_3 межа земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_2 , згідно даних, що містяться в Державному земельному кадастрі, не відповідає межі по фактичному користуванню. Під час обміру земельної ділянки встановлено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :04:008:0012 вилучена з її (позивачки) власності і перебуває в користуванні відповідачки; площа вилученої ділянки становить 0,0026 га. На неодноразові звернення про повернення вилученої частини земельної ділянки, встановлення огорожі відповідно до визначених кадастровими планами меж відповідачка не реагує. Також з приводу вказаного порушення до відповідачки неодноразово зверталось керівництво та правління СТ «Біохімік», проте врегулювати спір та перенести паркан відповідачка відмовляється.

Тому просила усунути перешкоди у здійсненні нею, ОСОБА_1 , права власності на земельну ділянку площею 0,0518 га кадастровий номер :04:008:0012 для колективного садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 знести паркан, побудований на її ( ОСОБА_1 ) земельній ділянці та привести її земельну ділянку у первинний придатний для використання за цільовим призначенням стан.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Шевченко Н.В. позов підтримала, викладене підтвердила.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала та пояснила, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 квітня 2002 року являється власницею земельної ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер :04:008:0172, для колективного садівництва, що розташована по АДРЕСА_2 в СТ «Біохімік». Позивачка зазначає, що вона (відповідачка) встановила дерев`яний паркан, вигородила у своє користування та вилучила з її власності частину земельної ділянки площею 0,0026 га. Паркан був зведений у 2004 році за згодою попередніх власників батьків позивачки, за спільні кошти сторін, має бетонний фундамент, металеві несучі конструкції та складається з цільного дерев`яного бруса. Його побудова відбувалась згідно Державних актів на право власності на землю і за згодою сторін. В цей час позивачка проживала в будинку батьків і користувалась спільним парканом. Вступаючи у 2016 році у право власності позивачка не заперечувала існування паркану. У повідомленні правління СТ «Біохімік», доданому позивачкою до справи від 12.02.2022 сказано: за заявою сторін ОСОБА_4 , ОСОБА_2 цей паркан було встановлено за кошти двох власників земельних ділянок. Зі сторони ділянки позивачки відсутні перешкоди в доступі до огорожі. Частину огорожі, яка складена з гранітного каменю, попередній власник використав, як одну із стін садового будинку. Садовий будинок позивачки побудований з порушенням норм безпеки, на газовій трубі, яка раніше подавала газ в її (відповідачки) будинок, який був зруйнований в лютому 2022 року прямим попаданням снаряду під час байових дій в Київській області. За цим порушенням посадові особи Ірпінської дільниці Київоблгазу вносили приписи з вимогою усунення порушень. Існування спільного газового проекту свідчить про попередні добросусідські відносини. Руйнування її (відповідачки) майна стало однією з підстав для подачі позову, оскільки разом з майном згоріла частина паперових доказів спільного фінансування огорожі, які стримували позивачку від звернення до суду. На теперішній час її земельна ділянка, яка зазнала значних руйнувань і повного знищення майна не може становити перешкоду у здійсненні права власності. Маніпулюючи фактами позивачка намагається перекласти на неї фінансові та організаційні витрати по впорядкуванню власного майна.

Вказані обставини свідчать про те, що позовні вимоги є безпідставними та суперечать положенням законодавства України.

Також зазначила, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Строк позовної давності розпочався 03 серпня 2016 року, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється терміном у три роки і закінчився 03 серпня 2019 року.

Відповідно до п. »r», п. «е» частини 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Тому, враховуючи вказані обставини, просила в позові відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивачка, відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 являється власницею земельної ділянки площею 0,0518 га кадастровий номер :04:008:0012 для колективного садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування земельної ділянки (а.с.6)

Відповідачка ОСОБА_2 є сусіднім землевласником і їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1199 га з кадастровим номером :04:008:0172 для колективного садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.7-8, 9-10, 11)

За згодою та заявою сторін ( ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ) було встановлено паркан на земельній ділянці нинішньої власниці ОСОБА_1 , за кошти двох власників земельних ділянок (а.с.16, 13).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. «r», п. «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідачка встановила паркан на її земельній ділянці та чинить їй перешкоди в користуванні цією земельною ділянкою.

Однак, дані обставни не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, жодних доказів, які б підтверджували одноосібне протиправне встановлення відповідачкою паркану на земельній ділянці позивачки та створення нею перешкод в користуванні земельною ділянкою не надано і сама відповідачка це заперечує, посилаючись на те, що вона не перешкоджає позивачці перенести паркан відповідно до меж її земельної ділянки, так як їх земельні ділянки не мають спільної межі.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Керуючись ст.91 ЗК україни, ст.319,321,373,391 ЦК України, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 28 травня 2024 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч