КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/8410/20 Головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

15 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Свириденко Анатолій Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування записів про реєстрацію нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Свириденко А.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування записів про реєстрацію нерухомого майна.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року, повний текст якого виготовлено 28 січня 2022 року, позов задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 належний їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2017 року за реєстровим № 292 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Витребувано від ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 належну їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2017 року за реєстровим № 293 земельну ділянку, площею 0,0223 га, кадастровий номер :03:007:5447, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат у вигляді судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року- без змін.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 07 березня 2023 року відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій порушив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що 31 липня 2020 року він отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, ознайомившись з якими 06 серпня 2020 року надіслав до суду відзив, в якому просив розглянути справу за його відсутності й при ухваленні рішення врахувати його інтереси. Після надіслання відзиву він не отримував жодних повідомлень та ухваленого за результатами розгляду справи судового рішення, а про його існування йому стало відомо від ОСОБА_5 лише 03 березня 2023 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат у вигляді судового збору.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року залишено без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року.

Скасовуючи постанову апеляційного суду від 17 січня 2024 року та передаючи справу до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, Верховний Суд, зокрема зазначив, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою після спливу одного року з дня складення повного тексту такого рішення, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 10 квітня 2023 року не обґрунтував мотиви відкриття апеляційного провадження. З огляду на це, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає направленню до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, поданою після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження з наступних підстав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що за відсутності виключних випадків сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. В контексті наведеної статті під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній).

Таким чином, сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вищевказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352ск18) та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15-ц (провадження № 61-22496св19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 9 Конституції України також передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Європейський суд з прав людини у § 34 рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, зауважив, що норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення від 20 січня 2022 року ухвалено судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, а його повний текст виготовлено Києво-Святошинським районним судом Київської області 28 січня 2022 року (а.с. 122-139, т. 2).

Відповідно до відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, які перебувають у відкритому доступі згідно вимог Закону України «Про доступ до судових рішень», оскаржуване судове рішення було надіслано судом до реєстру 01 лютого 2022 року та оприлюднене в ньому 02 лютого 2022 року.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року була подана засобами поштового зв`язку до суду апеляційної інстанції тільки 07 березня 2023 року, тобто більше ніж через один рік після ухвалення цього судового рішення та складання його повного тексту (а.с. 67-75, т. 3).

Відповідач ОСОБА_1 був достовірно обізнаний про існування даного судового провадження, оскільки в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про отримання ним особисто 06 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку ухвали суду першої інстанції від 10 липня 2020 року про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 (а.с. 143, т. 1).

При цьому у відзиві на позовну заяву, поданому 14 серпня 2020 року за допомогою засобів поштового зв`язку, ОСОБА_1 просив розгляд справи проводити без його участі за наявними в матеріалах справи документами (а.с. 97-111, т. 1).

Отже,за обставин даної справи відповідач був обізнаний про те, що суд першої інстанції розглядає цю справуі мав здійснювати розумні кроки щодо виконання обов`язків по захисту своїх прав та інтересів в суді протягом розгляду справи, про яку йому було достовірно відомо, та бути обізнаним про її рух.

Виключні випадки, передбачені пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України для поновлення строку на апеляційне оскарження, відповідачем належним чином не обґрунтовані.

Посилання ОСОБА_1 на те, що строк на апеляційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року підлягає поновленню з огляду на наявність обставин непереборної сили, а саме у зв`язку з введенням Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану, відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду, зокрема з апеляційними скаргами на судові рішення судів першої інстанції. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) зроблено правовий висновок про те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки у зв'язку із провадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Враховуючи те, що останній день перебігу процесуального строку на звернення до суду з апеляційною скаргою в цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку відповідачем за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

Втім, ОСОБА_1 не навів обґрунтування того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск ним строку на звернення до суду з апеляційною скаргою.

Аналогічний по суті висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 (провадження № 11-119заі22) та ухвалах Верховного Суду від 23 травня 2023 року у справі № 712/3870/20 (провадження № 61-7165ск23), від 22 грудня 2022 року у справі № 752/9999/20 (провадження № 61-12006ск22), від 12 грудня 2022 року у справі № 752/9998/20 (провадження № 61-12073ск22) та інших.

Слід також врахувати, що річний строк, визначений частиною другою статті 358 ЦПК України є присічним, поновленню з інших наведених підстав не підлягає, а тому доводи апеляційної скарги про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження є безпідставними.

Таким чином, оскільки апеляційна скаргаподана після спливу одного року з дня ухвалення і складання повного тексту оскаржуваного судового рішення і в ній не зазначено виключних випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, для поновлення строку на апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження у даній справі слід відмовити.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, надаючи правову оцінку доводам ОСОБА_1 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності і співставленні, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні умови необхідні для поновлення цього процесуального строку, а відтак з підстав, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тастаттями 352, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Свириденко Анатолій Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування записів про реєстрацію нерухомого майна відмовити.

Копію ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати скаржнику разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній