П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 559/276/24

Провадження № 22-ц/4815/611/24

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді

Рівненської області: суддя Жуковська О.Ю.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

18 березня 2024 року в м. Дубно

Рівненської області

(у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання

фіксування за допомогою звукозаписувального технічного

засобу не здійснювалося)

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рідченко Марії Володимирівни на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 березня 2024 року у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Рідченко Марії Володимирівни до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_1 через свого представника адвоката Рідченко М.В. з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 березня 2024 року клопотання ОСОБА_2 задоволено.

Зупинено провадження уцивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Рідченко М. В. до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

На ухвалу суду представником ОСОБА_1 адвокатом Рідченко М. В. подано апеляційну скаргу, де вона заперечує щодо зупинення провадження у справі, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою і такою, що порушує права та інтереси їхньої спільної дочки, яка продовжує навчання, на належне матеріальне забезпечення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що перебування сторони спору у складі Збройних Сил України не є безумовною підставою для зупинення провадження у справі. Вважає, що усталена судова практика вимагає від сторін надання доказів залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан тощо, а не лише перебування в складі Збройних Сил України. З долученої відповідачем до матеріалів справи довідки видно, що він перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 з 26 грудня 2023 року, яка розташована у м. Дубно Рівненської області. Надана довідка не містить інформації про виконання ним бойових завдань у зоні бойових дій, а клопотання про зупинення провадження було подано відповідачем особисто через канцелярію суду, що вказує на можливість його перебування за межами військової частини та прибуття до суду особисто або брати участь у розгляді справи через представника.Звертає увагу на те, що відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 29 січня 2024 року її розгляд мав відбуватися судом першої інстанції 18 березня 2024 року без повідомлення (виклику) сторін, що свідчить про те, що вирішення спірних відносин під час перебування відповідача у складі Збройних Сил України жодним чином не призведе до порушення його прав та принципу змагальності. Разом з цим зупинення провадження у справі на невизначений час може призвести до порушення прав та інтерсів дітей.

З наведених підстав просила оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча про таке право було роз'яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, з урахуванням викладеного апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Рідченко М. В. підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 з 26 грудня 2023 року по даний час.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою названої військової частини від 12 березня 2024 року №1502, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З наявної у матеріалах справи копії довідки Військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2024 року №1502, яка долучена відповідачем до заяви про зупинення провадження у справі, вбачається, що старший сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 з 26 грудня 2023 року по теперішній час. Факт проходження ОСОБА_2 військової служби у військовій частині підтверджується також копією витягу з наказу командира цієї частини НОМЕР_1 від 26 грудня 2023 року №377 (а.с. 46, 47).

Між тим, на переконання колегії суддів, зазначена обставина не може бути достатньою і переконливою підставою для зупинення провадження у справі.

Так, у частині першій ст. 3, ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За правилами ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами Цивільного процеусального кодексу України, в тому числі на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 січня 2024 року розгляд справи було призначено до розгляду на 09 год. 10 хв. 18 березня 2024 року без повідомлення (виклику) сторін.

Колегія суддів вважає, що оскільки розгляд даної справи підлягав розгляду без виклику сторін спору, то це свідчить про відсутність підстав вважати, що її розгляд під час перебування відповідача у складі Збройних Сил України будь-яким чином порушуватиме його права та принципи рівності учасників судового процесу і змагальності сторін. При цьому апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_2 має можливість підтримувати зв`язок із судом як особисто, адже перебуває на службі у військовій частині, яка розташована у м. Дубно, так і шляхом залучення представника (адвоката).

Звертається увага на те, що розгляд справи стосується захисту в першу чергу прав та інтересів спільної дочки сторін. У випадку якщо судом першої інстанції буде задоволено позов про зміну способу стягнення аліментів, то це жодним чином не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо стягнення аліментів, так і інтересам їхньої дитини, яка продовжує навчання.

Оскільки позивач заперечує щодо зупинення провадження у справі, наполягаючи на розгляді справи по суті з метою захисту прав та інтересів дочки сторін та враховуючи те, що справа підлягала розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи, то, зважаючи на обставини справи, суд попередньої інстанції дійшов передчасного висновку щодо необхідності зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, від 21 жовтня 2010 року).

Також ураховано, що розумність тривалості судового провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16 висловлено позицію, за якою межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Крім того, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі №461/5209/19 вказано, що про звернення позивача до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини від 08 серпня 2022 року №2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої ст. 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважала, що заява позивача про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Такі ж правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ця правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №456/2541/19.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено, що оскільки позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява позивача про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Подібні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Тому для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, беруть участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Наявною у матеріалах справи довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2024 року №1502 підтверджується, що старший сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .

Разом з цим звертається увага на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, чи залучається відповідач до виконання бойових завдань, не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції, а тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження в справі є необґрунтованим та передчасним, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Також зауважується на тому, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, адже матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 залучається до виконання бойових завдань у складі Збройних Сил України. Сам по собі факт перебування відповідача на військовій службі не є самостійною, достатньою та беззаперечною підставою для зупинення провадження у справі. Також береться до уваги той факт, що зупинення провадження у справі на невизначений строк порушує права дитини на належне матеріальне утримання, а тому з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав дитини та прав відповідача, дотримання розумного строку розгляду справи, колегія суддів вважає, що зупинення провадження провадження у справі є недоцільним та помилковим, адже спір стосується прав та інтересів дитини, яка продовжує навчання та потребує матеріального утримання від обох батьків у рівному розмірі.

Тому з наведених мотивів та відповідно до п. 3 ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рідченко Марії Володимирівни задовольнити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 березня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків