Житомирський апеляційний суд
Справа №279/601/24 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 279/601/24 за позовом Комунального підприємства Теплозабезпечення до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Недашківської Л.А. у м. Коростені

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року КП Теплозабезпечення звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги по теплопостачанню з 01.10.2019 по 01.01.2024 у розмірі 14663,72 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Послуги по теплопостачанню за цією адресою надає позивач. Вказано, що відповідачі не в повному обсязі сплачували кошти за надані послуги, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути у примусовому порядку.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплозабезпечення 14663 (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят три) гривні 72 копійки боргу по оплаті за централізоване теплопостачання.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплозабезпечення по 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп. понесених судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті за централізоване теплопостачання та судові витрати.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що абоненські рахунки по оплаті теплопостачання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 були розділені, з урахуванням опалювальної площі, яку займають відповідачі в Комунальному підприємстві Теплозабезпечення були розділені на два рахунки №17441 та №20111. Заборгованість виникла по рахунку абонента № НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , опалювальна площа 22,90 м2. Претензій зі сторони Комунального підприємства Теплозабезпечення щодо несплати по особовому рахунку № НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , опалювальна площа 28,90 м2 до ОСОБА_2 не було.

Відзив у зазначені строки до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом , що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.40).

Послуги по теплопостачанню за вказаною адресою надає КП «Теплозабезпечення» на підставі типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (а.с.9-22).

Відповідно до довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 абонент : ОСОБА_1 , опалювальна площа 22,90 м2 заборгованість станом на 31.01.2024 становить 14663,72 грн (а.с.39).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі виникли правовідносини, пов`язані з наданням послуг по теплопостачанню, які врегульовані ст.714 ЦК України, Правилами надання населенню послуг з водотеплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630. Відповідачі є споживачами послуг позивача, оскільки проживають в будинку, приєднаного до мережі теплопостачання. Невиконання відповідачами прийнятих на себе зобов`язань є неправомірним. Нараховану позивачем суму заборгованості відповідачі не оспорили та не спростували.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з рішенням суду з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать - житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечується послугами централізованого опалення, які надаються позивачем. Постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування.

За період із 01 жовтня 2019 року по 01 січня 2024 року залишаються неоплаченими послуги з централізованого опалення вищезазначеної квартири, у розмірі 14663,72 грн.(а.с.39)

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині 4 статті 319 ЦК України закріплене правило про те, що власність зобов`язує.

Частиною 1 статті 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів ( обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до положень ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу).

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року в справі №352/2163/13-ц).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги відповідач долучила копії рахунків на оплату послуг з теплопостачання теплової енергії. Колегія суддів вважає за можливе прийняти такі докази до розгляду з огляду на наступне.

26.01.2024 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвала про відкриття була двічі направлена за адресою ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , однак повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.60,69).

Отже фактично ОСОБА_2 не було відомо про судовий розгляд справи, матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_2 копії повного тексту рішення. Наведене свідчить про неможливість подати ці докази до суду першої інстанції.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки за адресою: АДРЕСА_1 розділені рахунки, з урахуванням опалювальної площі, яку займають відповідачі :

-рахунок № НОМЕР_1 Платник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , опалювальна площа 22,90 м2

-рахунок №20111 Платник ОСОБА_2 , , адреса: АДРЕСА_1 , опалювальна площа 28,90 м.

Таким чином, споживачем послуг з теплопостачання по рахунку № НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

Саме з нього підлягає стягненню заборгованість по оплаті за централізоване теплопостачання у сумі 14663 грн 72 коп за несвоєчасну сплату за надані послуги.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог КП Теплозабезпечення.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то судовий збір за подання позову підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь КП Теплозабезпечення в сумі 3028 грн. Вимоги апеляційної скарги задоволено повністю, тому судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4542 грн підлягає стягненню з КП Теплозабезпечення на користь ОСОБА_2 .

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплозабезпечення 14663 грн 72 коп боргу по оплаті за централізоване теплопостачання.

У задоволенні вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплозабезпечення» судовий збір у розмірі 3028 грн 00 коп (за подання позову).

Стягнути з Комунального підприємства «Теплозабезпечення» на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 4542 грн 00 коп (за подання апеляційної скарги).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: