ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3425/24 Справа № 205/2805/23 Суддя у 1-й інстанції - Курбанова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Драгомерцької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги представника Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області та представника ОСОБА_1 адвоката Мойсеєнко Є.О. на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Україні в Дніпропетровській області в особі Новокодацького відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Україні в Дніпропетровській області, -

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою . В обґрунтування зазначив, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у м.Попасна, Попаснянського району, Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Після народження та до 1998 року він проживав у с. Кругле Сватівського району, Луганської області.

З 01.09.1990 року по 1996 рік він навчався в Круглівській ЗОШ І-ІІІ ступенів Сватівської районної ради Луганської області, де закінчив 6 класів. Його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт Слатино, Дергачивського району, Харківської області, документована паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 , виданого 01.02.1988 року Сватівським районним відділом внутрішніх справ Луганської області. Паспортом громадянина України документована не була та 21.11.2009 року померла.

Після досягнення 16-річного віку та по теперішній час, через те, що мати заявника документована паспортом громадянина колишнього СРСР, паспорт громадянина України не отримувала, у зв`язку з чим він не має можливості отримати паспорт громадянина України.

28.07.2020 року він звернувся до Лисичанського міського відділу УДМС України в Луганській області з заявою про оформлення паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм вперше після досягнення 18-річного віку. 16.09.2020 року Лисичанський міський відділ УДМС України в Луганській області листом №4430.30-1041/4430.30-20 від 16.09.2020 року відмовлено в оформленні паспорта громадянина України, у зв`язку з тим, що встановити його особу та належність до громадянства України не вдалося.

У зв`язку з повномасштабним військовим вторгненням 24.02.2022 року російської федерації на територію України та її окупацією він вимушений був евакуюватися у м. Дніпро, де зараз фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 . До повномасштабного вторгнення заявник проживав за адресою АДРЕСА_2 . У відповідності до відповіді Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України №78 АЗ/16 від 09.12.2022 року відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, фотозображення, алфавітна та дактилоскопічна карта на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні.

Згідно відповіді Управління Державної міграційної служби України в Луганській області №4401.3-141/44.1-23 від 25.01.2023 року стосовно оформлення паспорта громадянина України у формі картки було повідомлено, що УДМС в Луганській області не має можливості оформити заявнику паспорт громадянина України у формі картки.

Оскільки заявник станом на 24.08.1991 року не був громадянином колишнього СРСР, тому факт проживання заявника слід встановити станом на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року.

Просив встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроженця міста Попасна, Попаснянського району, Луганської області. Встановити факт проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроженця міста Попасна, Попаснянського Луганської області станом на 13.11.1991 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року

встановлено особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроженця міста Попасна, Попаснянського району, Луганської області та встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроженця міста Попасна, Попаснянського району, Луганської області, на території України на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13.11.1991 року.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви. Посилається на те, що на 13 листопада 1991 року заявнику виповнилося тільки 7 років, а отже заявник проживав разом з батьками. Судом першої інстанції не прийнято до уваги листа Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київської області від 08.02.2023 року №8010.14-4805/80.3-23, з якого вбачається, що в результаті перевірок картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальним органам ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м.Києві та Київської області, виявлено заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_3 (рос.мова), ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 28.09.1981 року Папаснянським районним відділом внутрішніх справ Луганської області та паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 01.02.1988 року Сватівським районним відділом внутрішніх справ Луганської області, а заяву про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено.

Таким чином не вдалося встановити належність ОСОБА_2 до громадянства України.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про встановлення факту проживання ОСОБА_1 у неповнолітньому віці на території України станом на 13.11.1991 року. Згідно Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення належності до громадянства України особа повинна надати судове рішення про встановлення юридичного факту її проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 13.11.1991 року.

В судове засідання з`явилися представник Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області- Разнатовська А.Д., ОСОБА_1 та його представник - адвокат Мойсеєнко Є.О..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, яке видано повторно 27.01.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану

Попаснянського районного управління юстиції Луганської області, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складений відповідний актовий запис № 129. Батьки: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно довідки КЗ «Рудівська гімназія» Сватівської міської ради Луганської області від 12.01.2022 року №2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01.09.1990 року вступив до 1 класу, а у 1995/1996 нав.році закінчив 6 клас Круглівської школи. У зв`язку з призупиненням освітнього процесу у Круглівській ЗОШ І-ІІІ ступенів Сватівської районної ради Луганської області архів закладу був переданий до Рудівської гімназії.

Згідно листа Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київської області від 08.02.2023 року №8010.14-4805/80.3-23, в результаті перевірок картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальним органам ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м.Києві та Київської області, виявлено заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_3 (рос.мова), ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 28.09.1981 року Папаснянським районним відділом внутрішніх справ Луганської олбасті та паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 01.02.1988 року Сватівським районним відділом внутрішніх справ Луганської області, а заяву про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою до форми №106/о №456.

Лисичанським міським відділом УДМС України в Луганській області ДМС відмовлено ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України, так як в Лисичанському МВ УДМС у Луганській області відсутні відомості щодо його постійного проживання на території України (та постійного проживання його батьків) станом на 24.08.1991 року (13.11.1991). Вирішити питання щодо оформлення паспорта громадянина України можливе лише за умови встановлення особи ОСОБА_1 належності до громадянства України та встановлення особи. Для вирішення питання щодо належності до громадянства України ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду за місцем проживання.

Згідно акту про фактичне проживання, складеного 16.03.2023 року ОК «ЖБК №45 «Світанок», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з липня 2022 року по теперішній час.

За інформацією Департаменту інформатизації МВС України від 09.12.2022 року №768АЗ/16, станом на 08.12.2022 року за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості»,а також в інформаційному ресурсі «Інтегрована інформаційно-пошукова система» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ відомості про притягнення до кримінальної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його фотозображення відсутні. Алфавітна та дактилоскопічна карта громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та інформація, за якою можливо було б встановити його особу, у Департаменті відсутня.

Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг у м.Лисичанську від 26.01.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживає з квітня 2017 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно листа Виконавчого комітету Сватівської міської ради Луганської області №65 від 22.02.2021 року, Круглівська сільська рада зупинила свою діяльність 08.12.2020 року,-с.Кругле входить до складу Сватівської міської ради. ОСОБА_1 дійсно разом з матір`ю проживав у АДРЕСА_3 . Для підтвердження факту надано копію витягу з «Домової книги про реєстрацію громадян, що проживають у с.Кругле Сватівського району», згідно якої 05.09.1988 року ОСОБА_2 була зареєстрована у с.Кругле. До квітня 2002 року с.Кругле Сватівського району входило до складу Рудівської сільської ради Сватівського району (по господарські книги та інші документи знаходились у с.Рудівка) (а.с.104, 115, 116, 126, 127-129).

Згідно відповіді Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.09.2023 р. №1110/31.28-31, щодо родинних стосунків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено: актовий запис про народження від 17.04.1984 року №129, складений на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відділом реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції Луганської області. Матір`ю дитини зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; актовий запис про народження від 14.06.1976 року №6, складений на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виконавчим комітетом Гірської міської ради м.Первомайська Луганської області. Матір`ю дитини зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; актовий запис про шлюб від 09.09.1994 р. №21, складений на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виконавчим комітетом Тошківської селищної ради м.Первомайська Луганської області; актовий запис про смерть від 23.11.2009 р. №269, складений на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчим комітетом Золотівської міської ради м.Первомайська Луганської області. Дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 . Враховуючи викладене ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мають спільну матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно 06.09.2023 року Цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), зареєстрованого Виконавчим комітетом Тошківської селищної ради м.Первомайська Луганської області, актовий запис №11, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьки: батько: ОСОБА_10 , мати: ОСОБА_11 .

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи зазначене, необхідно дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи та наданим доказам, які є достатніми, належними і допустимими, вважав доведеним факт постійного проживання заявника на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Висновки суду першої інстанції підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції Луганської області, серія НОМЕР_1 . Батьки: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01.09.1990 року вступив до 1 класу, а у 1995/1996 нав.році закінчив 6 клас Круглівської школи, що підтверджено довідкою КЗ «Рудівська гімназія» Сватівської міської ради Луганської області.

Згідно листа Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київської області від 08.02.2023 р. №8010.14-4805/80.3-23, в результаті перевірок картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальним органам ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м.Києві та Київської області, виявлено заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,видавався паспорт 28.09.1981 року Папаснянським районним відділом внутрішніх справ Луганської олбасті та паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 01.02.1988 року Сватівським районним відділом внутрішніх справ Луганської області.

Виконавчим комітетом Сватівської міської ради Луганської області підтверджено, що Круглівська сільська рада зупинила свою діяльність 08.12.2020 року,-с.Кругле входить до складу Сватівської міської ради. ОСОБА_1 дійсно разом з матір`ю проживав у АДРЕСА_3 . Для підтвердження факту надано копію витягу з «Домової книги про реєстрацію громадян, що проживають у с.Кругле Сватівського району», згідно якої 05.09.1988 року ОСОБА_2 була зареєстрована у с.Кругле. До квітня 2002 року с.Кругле Сватівського району входило до складу Рудівської сільської ради Сватівського району (по господарські книги та інші документи знаходились у с.Рудівка)

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 народився в Попаснянському районі Луганської області, де проживала його мати ОСОБА_2 .

Мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двічі отримувала паспорт,який видавався 28.09.1981 року Папаснянським районним відділом внутрішніх справ Луганської області та паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 01.02.1988 року Сватівським районним відділом внутрішніх справ Луганської області. Витягом з Домової книги про реєстрацію громадян, що проживають у с.Кругле Сватівського району підтверджено , що 05.09.1988 року ОСОБА_2 була зареєстрована у с.Кругле.

01.09.1990 року вступив до 1 класу, а у 1995/1996 нав.році закінчив 6 клас Круглівської школи, що підтверджено довідкою КЗ «Рудівська гімназія» Сватівської міської ради Луганської області.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 ,будучи дитиною на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року постійно проживав в Україні і не був громадянином інших держав.

Надані заявником докази нічим не спростовуються. Доказів того, що він не проживав на території України станом на 13 листопада 1991 року чи перетинав кордон та виїжджав за межі України не надано.

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази, зокрема, свідоцтво про народження заявника, докази проживання його матері на території Луганської області та отримання нею паспорту в Луганській області , період навчання у школі , обґрунтовано вважав доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13 листопада1991 року, що є підставою для задоволення заяви.

В даному випадку єдиний шлях для вирішення питання щодо встановлення факту проживання на території України для захисту прав заявника є лише судовий порядок.

Апелянт послався на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги листа Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київської області від 08.02.2023 року, з якого вбачається, що в результаті перевірок картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальним органам ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м.Києві та Київської області, заяву про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено, тобто не вдалося встановити належність ОСОБА_2 до громадянства України. Проте в зазначеному листі також зазначено, що заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1994 року від територіальних підрозділів ДМС України, які знаходяться на тимчасово окупованій території, а саме: окремі райони Донецької та Луганської областей,та які тимчасово не здійснюють свої повноваження, на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області не надходили. Такі обставини не свідчать про те, що ОСОБА_2 не зверталася із заявою про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року і її належність до громадянства України не встановлена.

Апелянтом не спростовано надані заявником докази проживання його матері та його самого станом на 13 листопада 1991 року в с.Кругле Сватівського району Луганської області.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції повинен був встановити факт проживання ОСОБА_1 саме у неповнолітньому віці на території України станом на 13.11.1991 року, не можуть бути прийнятими до уваги.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вимога під номером № 3 була сформульована наступним чином: «Встановити факт проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця міста Попасна,Попаснянського району Луганської області станом на 13.11.1991 року». Саме в межах заявлених вимог суд першої інстанції розглянув справу та задовольнив заяву. Доводи апеляційної скарги є виходом за межі вимог і суд першої інстанції з власної ініціативи не міг змінити вимоги, заявлені заявником. Вирішуючи заявлені вимог,суд першої інстанції правильно керувався положеннями Закону України «Про громадянство України».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області та представника ОСОБА_1 адвоката Мойсеєнко Є.О. залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: