Справа №442/1951/24
Провадження №2/442/672/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №09 від 15.01.2020 року у розмірі 23750,51 грн. та судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.01.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №09. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: www.forzacredit.com.ua, підписаний електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована ОСОБА_1 15.01.2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти № 09 від 15.01.2020 року про прийняття пропозиції ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. На умовах договору позики, кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні у розмірі 5800,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 13.02.2020 року, процентна ставка в день (базова процентна ставка) за користування коштами кредиту становить 1,85 %, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%.

Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав та надав відповідачу кошти в обсязі та у строк визначені умовами договору позики. Відповідач своїх зобов`язань не виконав. Всього здійснив оплат на суму 3219,00 грн., сума останнього платежу -13.02.2020 р. та припинив вносити платежі, передбачені умовами договору позики, як повернення отриманих коштів, а також сплату процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики.

Окрім цього, 26.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20210226-Ф/2, за яким позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги щодо осіб, які були боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Форза», включно і до ОСОБА_1 .

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 23750,51 гривень, з яких: 5800,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3219,00 грн. заборгованість по відсотках за користування; 13050,00 грн. заборгованість по прострочених відсотках за користування поза межами строку дії договору (за період 27.02.2021 по 27.05.2021); 1681,51 грн. інфляційне збільшення за період 14.02.2020 по 23.02.2022.

Оскільки відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, порушив його умови, тому просить суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №09 від 15.01.2020 року в розмірі 23750,51 гривень та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 гривень, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 гривень.

11.03.2024 суддею отримано відповідь №485764 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо встановлення реєстрації місця проживання відповідача.

Ухвалою від 11.03.2024 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Задоволено клопотання позивача про витребування від АТ КБ "Приватбанк" інформацію про рух коштів поступлення на картковий рахунок, що був/є відкритий на ім`я позичальника ОСОБА_1

01.04.2024 АТ КБ "Приватбанк" надало виписку про рух коштів на картковому рахунку, що відкритий на ім`я позичальника ОСОБА_1 за період 15.01.2020.

09.04.2024 позивачем подано клопотання про долучення доказів, зокрема долучено реєстр боржників до договору факторингу, а також ордер про надання правової допомоги та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

09.04.2024 року (18.04.2024 пощтовою кореспонденцією) представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Відзив мотивує тим,що позивачем не надано пояснень щодо суми заборгованості по кредиту у розмірі 23750,51 грн., а саме не надано пояснень щодо нарахування заборгованості за відсотками. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Також, вказують, що нарахування відсотків проводилось поза межами строку кредитування, встановлених у договорі. Оскільки строк кредитування за кредитним договором був погоджений та становив 30 днів. Тому незрозумілим є нарахування відсотків у розмірі 16269,00 грн. Окрім того розмір нарахованих відсотків значно перевищують тіло кредиту. Щодо інфляційного збільшення в сумі 1681,51 грн. вказують, що під час дії правового режиму воєнного стану, відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором. Просять суд застосувати строки позовної давності, оскільки відповідно до умов кредитного договору №09, кредит було надано терміном до 13.02.2020, а ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулось до суду лише 07.03.2024 з пропуском строку позовної давності 3 роки.

18.04.2024 від відповідача також надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Суму витрат у розмірі 7000 грн. на професійну правничу допомогу, висунутою ТОВ «ФК Артеміда-Ф» вважають непропорційною, та такою що підлягає зменшення до 4000 грн., яка підлягає поділу між сторонами та яка буде співмірною із складністю справи та ціною позову, виконаною роботою адвокатом.

26.04.2024 представником позивача було подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що у зв`язку з не отриманням позивачем відзиву на позов, просять не приймати до розгляду та повернути такий відповідачу разом з клопотанням про зменшення розміру витрат. Однак, такі судом до уваги не беруться, оскільки в матеріалах справи міститься квитанція про направлення вказаних процесуальних документів позивачу.

03.05.2024 представником позивача подано відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач не заперечив, що нею були здійснені платежі, зокрема на суму 3219,00 грн., що свідчить про визнання нею боргу. Представник відповідача, зазначаючи, що перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , є голослівними, не надала доказів такого.

Зсилаються на те, що відповідач погасив проценти за користування кредитом в сумі 3219,00 гри., внаслідок чого оформив 13.02.2020 року пролонгацію кредиту, передбачена п. 5 Договору позики, та в подальшому продовжив користування коштами в розмірі 5800.00 грн. ще на 30 днів, кінцева дата погашення кредиту 14.03.2020., що підтверджено Графіком платежів. Відсотки та інфляційне збільшення нараховані новим кредитором в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, та повністю відповідають позиціям ВС на котрі зсилається відповідач. Також зазначають, що Верховний Суд чітко визначив, що починаючи з 12.03.2020 року позичальника звільнено від обов`язку сплати тільки неустойки (пені, штрафу) за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Щодо строків позовної давності вказали, що строк позовної давності почав перебігати із 15.03.2020 року. 24.02.2022 року в Україні введено режим воєнного стану, до закінчення воєнного стану даний строк не зараховується при обчисленні позовної давності. Позовна заява ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання позики, подана в суд через систему Електронний суд 08.03.2024 року. Тому строк в межах з 24.02.2022 і по 08.03.2024 відповідно не зараховується при обчисленні позовної давності.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

З договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09 від 15.01.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 , вбачається, що предмет даного договору полягає у наданні ОСОБА_1 фінансового кредиту у розмірі 5800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, який позичальник зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції(оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: www.forzacredit.com.ua, підписаний електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована ОСОБА_1 , шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формулярів про акцептування оферти № 09 від 15.01.2020 року про прийняття пропозиції ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.

З додатку до договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 09 від 15.01.2020, вбачається, що сума основного боргу становить 5800,00 грн., сума процентів 3219,00 грн., дата погашення кредиту 13.02.2020; з додатку до договору № 09.1 від 13.02.2020 вбачається, що сума основного боргу становить 5800,00 грн., сума процентів 3219,00 грн., дата погашення кредиту 14.03.2020.

Підписанням Договору позики, в тому числі фінансового кредиту, відповідач, також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Правилами надання коштів у позику, передбачено що Договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається Позичальником, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України).

Так, відповідач був вільним в укладенні зазначеного договору та був обізнаний з умовами кредитування, з чим погодилася, підписавши електронний підписом кредитні документи.

Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, отримала грошові кошти у розмірі 5800,00 грн., що стверджується також випискою АТ «КБ «Прватбанк» за договором №б/н за період 15.01.2020, згідно якої на валютний рахунок ОСОБА_1 поступили кошти у розмірі 5800 грн.

Тобто, ТОВ «Фінансова компанія «Форза» свої зобов`язання за договором позики виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договором позики.

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Не виконуючи свої зобов`язання за договором позики, в тому числі фінансового кредиту, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики.

Крім того, згідно з договором факторингу №20210226-Ф/2 від 26.02.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та ТОВ «Фінансова компанія «Форза», ТОВ «Фінансова компанія «Форза» відступає ТОВ «Фінансова компанія ««Артеміда-Ф» зазначені в Реєстрі прав вимоги, а позивач ТОВ «Фінансова компанія ««Артеміда-Ф» зобов`язується прийняти та сплатити суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.

Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Форза», в тому числі і до ОСОБА_1 , що стверджується витягом з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20210226-Ф/2-Ф від 26.02.2021. Водночас із даного реєстру вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло право вимоги в загальній сумі 9019,00 грн., з якої 5800,00 грн. заборгованість по тілу кредиту та 3219,00 грн. заборгованість по відсотках.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», окрім заборгованості за вказаним договором про надання позики на умовах фінансового кредиту по тілу кредиту в розмірі 5800,00 грн.. та заборгованості по відсотках 3219,00 грн., також просить стягнути заборгованість по прострочених відсотках за користування поза межами строку дії договору за період 27.02.2021 по 27.05.2021) 13050,00 грн. та інфляційне збільшення 1681,51 грн.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на наведене та на підставі положень Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки прострочених відсотків в розмірі 13050,00 грн., нарахованих після настання строку виконання основного зобов`язання.

Щодо стягнення інфляційних втрат, суд виходить з такого.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом 08.03.2024 року, при цьому розрахунок інфляційних втрат в розраховано за період з 14.02.2020 по 23.02.2022.

У пунктах 15,18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Крім цього, згідно із п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусноїхвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

За таких обставин, суд доходить висновку, що у такому випадку відповідачка звільнена від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, як під час дії карантину, так і під час воєнного стану.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» необхідно стягнути заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №609 від 15.01.2020 розмірі 9019,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 5800,00 грн. та заборгованість по відсотках 3219,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище мотивів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що заявлене клопотання відповідачем про відмову у задоволенні позову у зв`язку з спливом строків позовної давності не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як було встановлено судом, договором позики, передбачено дату надання позики 15.01.2020 року та дату повернення позики 13.02.2020 року. В подальшому графіком платежів було встановлено дату погашення кредиту 14.03.2020.

Тобто, строк позовної давності почав перебігати з 15.03.2020 року.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

У відповідності до п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, у відповідності до п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.

Отже, оскільки з 24 лютого 2022 та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (08.03.2024) про стягнення заборгованості в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 набрав чинності Закон №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020, відповідно до п.п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском не має.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, виходячи з такого розрахунку.

Сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 9019,00 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 919,88 гривень: 9019,00 грн х 100 % : 23750,51 грн х 2422, 40 грн = 919,88 гривень.

Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, то суд виходить з наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник ОСОБА_2 подав Договір про надання правової допомоги від 05.03.2024 року, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер про надання правової допомоги, орієнтовний розрахунок суми судових витрат.

Згідно п. 4.3. Договору про надання правової допомоги від 05.03.2024 року, у разі ухвалення судом рішення про часткове задоволення позовних вимог Клієнта, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, дослідивши докази, надані представником позивача на підтвердження понесених судових витрат, враховуючи обсяг матеріалів справи, складність, обсяг та характер наданої допомоги та приймаючи до уваги клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, принципи пропорційності, реальності та розумності судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, подану адвокатом Бачинським О.М., та відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу в загальній сумі 2500,00 гривень.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 77, 81, 83, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №09 від 15.01.2020 року в розмірі 9019,00 гривень (дев`ять тисяч дев`ятнадцять гривень, 00 копійок), з яких: 5800,00 гривень (п`ять тисяч вісімсот гривень) - заборгованість за тілом кредиту, 3219,00 гривень (три тисячі двісті дев`ятнадцять гривень) - заборгованість по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 919,88 гривень (дев`ятсот дев`ятнадцять гривень 88 копійок) судового збору та 2500,00 гривень (дві тисячі п`ятсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф", адреса - 79013, м. Львів, вул. С.Бандери, 87, оф.54, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 23 травня 2024 року.

Головуюча - суддя Курус Р.І.