Провадження № 22-ц/812/751/24 Головуючий суду першої інстанції Квєтка І.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року м. Миколаїв Справа № 199/8986/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Квєтки І.А., в залі судового засідання в м. Снігурівка, повний текст якого складено 15 березня 2024 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2023 року вказаний позов було передано на розгляд за підсудністю до Баштанського районного суду Миколаївської області.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2023 року вказану справу передано на розгляд Снігурівського районного суду Миколаївської області.

Позов мотивований тим, що 27 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 941302904.

За договором факторингу від 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс»(далі - «Таліон Плюс»).

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 72 710 грн з них 22 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 50 710 грн - сума заборгованості за відсотками.

19 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» (далі ТОВ «Качай Гороші») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 00-2017765.

За договором факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року ТОВ «Качай Гроші» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 5 148 грн, з них 1 998 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3 150 грн - сума заборгованості за відсотками.

27 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвеструм» (далі ТОВ «Інвеструм») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 11032-11/2020.

За договором факторингу № 21052021 від 21 травня 2021 року ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», зокрема відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 9 470.10 грн, з них 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 470.10 грн - сума заборгованості за відсотками.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості: за кредитним договором № 941302904 в розмірі 72 710 грн; за кредитним договором № 00-2017765 в розмірі 5 148 грн; за кредитним договором № 11032-11/2020 в розмірі 9 470.10 грн. Всього в загальному розмірі 87 328.10 грн.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 19 березня 2024 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» 85 348,1 грн кредитної заборгованості, а саме:

за кредитним договором від 27 жовтня 2020 року № 941302904 у розмірі 72 710 грн, а саме: заборгованість за основним боргом 22 000 грн, заборгованість по відсотках 50 710 грн.;

за кредитним договором № 00-2017765 від 19 листопада 2020 року у розмірі 5 148 грн, з них заборгованість за основним боргом 1 998 грн; заборгованість по відсотках 3 150 грн;

за кредитним договором № 11032-11/2020 від 27 листопада 2020 у розмірі 7 490.10 грн, з них 3 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 490.10 грн - сума заборгованості за відсотками.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 2 623.15 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розмір якої встановив суд, розрахунки заборгованості не спростовано. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач уклала кредитні договори у електронній формі та підписала їх електронним цифровим підписом, зазначивши особисті дані, відповідно ознайомилася з умовами кредитування. Факт отримання кредитних коштів підтверджений платіжними документами, а тому доводи відповідача про відсутність первинних документів на підтвердження перерахування сум кредитних коштів відповідачу неспроможні. Позивач набув право вимоги за укладеними кредитними договорами, що підтверджено належними доказами: реєстрами прав вимоги та платіжними дорученнями про сплату прав за договорами факторингу.

У свою чергу позивач не довів, що відповідач за кредитними договорами має саме такий розмір заборгованості, який він пред`явив до стягнення.

Частково не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з неї на користь позивача заборгованості по відсотках у розмірі 50 710 грн за кредитним договором від 27 жовтня 2020 року № 941302904 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вищезазначених позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції при задоволенні позовної вимоги про стягнення з неї відсотків за кредитним договором від 27 жовтня 2020 року № 941302904 посилався на те, що відповідно до пункту 4.3 договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку, визначеного у пункті 1.2 цього договору, є процентами у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.

Однак у пункті 4.3 договору, відповідно до якого з відповідача було стягнуто відсотки за користування кредитом за період понад строком користування кредитом, жодним чином не встановлено розмір процентів, що може бути застосовано кредитором в розумінні статті 625 ЦК України.

Дійсно, сторонами погоджено, що після закінчення строку кредитування, визначеного у пункті 1.2 Договору (даний пунктом встановлено строк кредитування у 30 днів), кредитор має право нараховувати відповідачу проценти у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України. Жодного посилання щодо розміру таких процентів немає.

Позивач нараховує проценти після закінчення строку кредитування у розмірі 1,7% за кожен день прострочення (що складає 620,5% річних замість 3% річних).

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Проценти нараховані позивачем, фінансовою установою, в період після закінчення строку дії договору, майже у 2 рази перевищили заборгованість за наданим кредитом.

На думку відповідача, суд першої інстанції задовольняючи позовну вимогу позивача щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 27 жовтня 2020 року № 941302904 заборгованості по відсотках у розмірі 50 710 грн, порушив вимоги норм матеріального та процесуального законодавства, вийшов за межі заявлених позивачем вимог, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства і в цілому призвів до отримання невиправданих прибутків кредитора.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивач зазначав, що вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зазначені в позовній заяві кредитні договори укладені з ОСОБА_1 в судовому порядку не були розірвані.

Крім того, вказані договори у відповідності до вимог чинного законодавства недійсними не визнанні, тобто в силу статті 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину.

Незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Якщо відповідач не погоджується з відповідними розрахунками заборгованості за кредитними договорами, він має право подати контр розрахунок.

У відповідності до умов кожного з укладених договорів нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно статті 625 ЦК України.

Заборгованість була нарахована не позивачем, а первісним кредитором за кожним з укладених договорів та з моменту отримання права вимоги до відповідача за договорами факторингу, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права та справа №199/8986/23 розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення за кредитним договором від 27 жовтня 2020 року № 941302904 заборгованості за процентами у розмірі 50 710 грн, тому апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, а відтак апеляційний суд не вдається до оцінки і аналізу їх законності і обґрунтованості у неоскарженій частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 27 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 941302904, за яким відповідач отримала кредит на суму 22 000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом - дисконтної процентної ставки 0,25% від суми кредиту за кожний день користування кредитом; базової процентної ставки в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, встановлений договором із скасуванням нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою та сплатою різниці між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками. Договором передбачено, що кредит надається на умовах строковості, зворотності, платності.

26 листопада 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Договору № 941302904 від 27 жовтня 2020 року, згідно якої у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору продовжено строк, на який був наданий кредит на 30 днів, зі сплатою відсотків 1,65% в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди.

Відповідно до пункту 4.3. Договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку, визначеного у пункті 1.2 цього Договору, є процентами у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7JV64, що відповідає статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Вказаний кредитний договір містить особисті дані відповідача, її паспортні дані, місце проживання, податковий номер, електронну адресу.

Факт переказу кредитних коштів підтверджений платіжним дорученням від 27 жовтня 2020 про переказ коштів ОСОБА_1 у сумі 22 000 грн.

Згідно додаткової угоди № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеної 31 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сторони дійшли згоди викласти текст вищевказаного договору факторингу у новій редакції.

Так, згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (у новій редакції), ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 118 від 26 січня 2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 941302904.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 72 710 грн, з них 22 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 50 710 грн - сума заборгованості за відсотками.

Плата права за відступлення прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року проведена позивачем згідно платіжної інструкції № 19474 від 10 березня 2023 року.

Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором № 941302904 від 27 жовтня 2020 зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 06 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 72 710 грн, а саме: заборгованість за основним боргом 22 000 грн, заборгованість по відсотках 50 710 грн.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідач повернула кредит та нараховані відсотки у строк та у порядку, що передбачені договором.

Нарахування процентів поза межами строку кредитування сторони передбачили у пункті 4.3. Договору.

19 листопада 2020 року між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 00-2017765, за яким відповідач отримала кредит у сумі 2 000 грн строком на 15 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Договором передбачено, що кредит надається на умовах строковості, зворотності, платності.

Відповідно до пункту 1.3 Договору строк дії кредиту: 15 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 04 грудня 2022 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії договору у порядку, передбаченому пунктами 1.3.1-1.3.3. цього договору.

Згідно з пунктом 1.8.1 Договору строк кредиту, встановлений у пункті 1.3 цього Договору, може бути продовжений за бажанням Позичальника та за умови сплати Позичальником процентів, нарахованих на початкову суму Заборгованості за кредитом, коли відбувається продовження строку кредиту.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, що відповідає статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Вказаний кредитний договір містить особисті дані відповідача, її паспортні дані, місце проживання, податковий номер, номер телефону.

Факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджений додатком до повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Бестпей» від 07 квітня 2023 року.

22 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Качай Гроші» було укладено договір факторингу № 22122022/2.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 22 грудня 2022 року до договору факторингу № 22122022 від 22 грудня 2022 року, ОСОБА_1 є боржником по кредитному договору № 00-2017765, заборгованість по основному боргу 1 998 грн, заборгованість по відсотках 3 150 грн, а всього 5 148 грн.

Плата права за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року проведена позивачем згідно платіжної інструкції № 19189 від 27 грудня 2022 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-2017765 від 19 листопада 2020 зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 25 грудня 2020 року утворилась заборгованість, яка становить 2 448 грн, а саме: заборгованість за основним боргом 1 998 грн; заборгованість по відсотках 450 грн.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відбулася пролонгація Договору на певний період після 25 грудня 2020 року, повернення відповідачем кредиту та нарахованих відсотків у строк, передбачений договором.

Відповідно до пункту 6.3. Договору у разі порушення Позичальником строків виконання зобов`язань за договором з 4 дня прострочення заборгованості Кредитор визнає заборгованість за Кредитом проблемною. розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за кредитом за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється з 1 дня виникнення прострочки, але не більше ніж до 90 дня прострочення (відповідно до пункту 1.4 та підпунктів 1.4.1-1.4.2 Договору).

Тобто сторони у договорі передбачили можливість нарахування та стягнення відсотків за неправомірне користування кредитом (за межами строку кредитування), але не більше аніж на 90 днів.

Станом на 25 березня 2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором складала 5 148 грн, заборгованість за основним боргом 1 998 грн; заборгованість по відсотках 3 150 грн.

27 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 11032-11/2020, за яким відповідач отримала фінансовий кредит в розмірі 3 000 грн строком на 15 днів, тобто до 11 грудня 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом 803,001% річних від суми кредиту з розрахунку 2,20% на добу. Додатком № 1 від 27 листопада 2020 року до даного договору сторони погодили суму нарахованих процентів в розмірі 530.10 грн Договором передбачено, що кредит надається на умовах строковості, зворотності, платності.

Відповідно до пункту 4.3 кредитного договору, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в пункті 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти передбачені в пункті 2.4 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором W74732, що відповідає статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджений інформаційною довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» вих. № 506/11 від 22 листопада 2023 року.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідач повернула кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором.

21 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21052021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 21052021 від 21 травня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 9 470.10 грн, з них 3 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 470.10 грн - сума заборгованості за відсотками.

Плата права за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 21052021 від 21 травня 2021 року проведена позивачем згідно платіжної інструкції № 17111 від 24 травня 2021 року.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором № 11032-11/2020 від 27 листопада 2020 року станом на 09 лютого 2021 року складає 3 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3 960 грн - сума заборгованості за відсотками, 530.10 грн - прострочені відсотки, а всього 7 490.10 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За вимогами статей 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в оскаржуваній частині є законним і належним чином обґрунтованим.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, в частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правильно встановивши обставини справи та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору від 27 жовтня 2020 року № 941302904 так і невиконання позичальником свого обов`язку з несвоєчасного повернення заборгованості за процентами у розмірі 50 710 грн.

Аргументи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування відсотків за користування позиченими коштами, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 6, 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Приписами пункту 4.2. Договору від 27 жовтня 2020 року № 941302904 сторони визначили, що строк дії договору, вказаний у пункті 1.2. (30 днів), продовжується на весь період протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують обов`язки за цим договором та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/ або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань, передбачених Договором.

Сторонами 26 листопада 2020 року була укладена додаткова угода до Договору від 27 жовтня 2020 року № 941302904, за якого строк визначений у пункті 1.2. Договору продовжено на 30 днів та визначено, що починаючи з 26 листопада 2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1.65% в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди.

Отже ОСОБА_1 за умовами Договору від 27 жовтня 2020 року № 941302904 отримала кредитні кошти на строк 30 днів, а потім додатковою угодою продовжила цей строк ще на 30 днів. По закінченню цього терміну (60 днів) свої зобов`язання щодо повернення позичених коштів та сплати процентів за їх користування позивачу, не виконала, а тому у такому випадку відповідно до пункту 4.2 Договору строк дії договору пролонговується до фактичної дати повернення кредиту та процентів.

Пунктом 4.3. Договору від 27 жовтня 2020 року № 941302904 сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку, визначеного у пункті 1.2 цього Договору, є процентами у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.

Отже, нарахування процентів за користування наданими кредитними коштами за Договором від 27 жовтня 2020 року № 941302904 з урахуванням додаткової угоди відповідає умовам цього договору, недійсність якого в судовому порядку не визнана.

Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачем договору, беручи до уваги факт невиконання останньою обов`язків щодо повернення кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду в оскаржуваній частині скаржником не надано.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку судове рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року в оскаржуваній частині задоволення по зовних вимог про стягнення за кредитним договором від 27 жовтня 2020 року № 941302904 заборгованості за процентами у розмірі 50 710 грн залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.