Справа № 347/628/24
Провадження № 22-ц/4808/742/24
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду від 19 березня 2024 року, постановлену в складі судді Кіцули Ю.С., про відмову ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, у розмірі 1/4 заробітку,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Косівського районного суду від 19 березня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, у розмірі 1/4 заробітку (доходу).

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права.

Вказує, що згідно роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові №14 від 23.12.2011 року «Про практику застосування судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Тому на думку апелянта, для відмови у видачі судового наказу суд мав би вирішувати виключно питання спору про право, чого ним не було зроблено.

Зазначає, що чинний ЦПК України чітко передбачає, у яких випадках судовий наказ може бути виданий, а у яких ні, серед яких вказано, що судовий наказ видається у разі мінімальної вимоги про стягнення аліментів.

Проте, відмовляючи у видачі судового наказу, суд поставив під сумнів подання заяви особисто заявником, оскільки відсутні відомості про те, що він перетнув прикордонну смугу України.

Вважає, що якщо заявник звертається до суду з процесуальним документом через засоби поштового зв`язку, то суд зобов`язаний в межах своєї компетенції розглядати такий процесуальний документ. Законодавець не зобов`язує особу, яка звертається до суду, особисто бути присутньою у приміщенні пошти (наприклад, передати конверт для відправки із вкладеним іншій особі тощо).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже вважає, що дії суду під час відмови йому у видачі судового наказу не відповідають чинному ЦПК України і ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Також зазначає, що порядок проживання та реєстрації (декларації) місця проживання в Україні регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Вказує, що він, платник аліментів та їхня спільна дочка є громадянами України. А суд має можливість для збору такої інформації (місця реєстрації громадян під час відкриття провадження тощо).

Вважає, що те, що на даний час він перебуває за кордоном, не може бути підставою для відмови у видачі судового наказу, оскільки дитина як громадянка України перебуває на його утриманні. Докази в`їзду чи виїзду також не можуть бути підставою для відмови у видачі судового наказу. Тобто жодних підстав, передбачених ст. 165 ЦПК України, суд не навів.

Крім того, ст. 163 ЦПК України передбачено, які документи додаються до заяви про видачу судового наказу. Копій для боржника там не зазначено, оскільки надіслання копій вже свідчить про спір за правилами позовного, а не наказного провадження.

Просить скасувати ухвалу Косівського районного суду від 19 березня 2024 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ухвала суду є законною і справедливою. Саме звернення до суду про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка навчається, на її думку, є безпідставним. Апелянт сам забрав дочку в Португалію і вона поступила на державну форму навчання, крім того дочка підробляє, займається прибиранням і заробляє на себе. Вказує, що вона теж у міру можливостей допомагає утримувати дочку.

Вважає, що основна причина звернення апелянта із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, в тому, що рішенням Косівського районним суду від 20.10.2023 року збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1000 гривень на 4000 гривень. Дане рішення суду вступило в законну силу і мати апелянта ОСОБА_1 щомісячно сплачує аліменти замість нього.

Стверджує, що апелянту відомо, що вона проживає у важких матеріально-побутових умовах в селі, де немає роботи, підприємницькою діяльністю не займається, жодних інших доходів не має, а на її утриманні та вихованні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, яким апелянт ОСОБА_1 , окрім аліментів в розмірі 4000 гривень, нічим не допомагає.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Відповідно до вимог частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1 (ухвали щодо відмови у видачі судового наказу), 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, апеляційна скарга на ухвалу Косівського районного суду від 19 березня 2024 року про відмову у видачі судового наказу підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 подав до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається ( ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/4 заробітку (доходу).

Постановляючи оскаржену ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно твердження заявника ОСОБА_1 у поданій до суду заяві його фактичним місцем перебування є Республіка Португалія. Проте, із конверту адресованого Косівському районному суду за номером відправки (трекінгом) 148 видно, що заява надійшла до суду від ОСОБА_1 із АДРЕСА_1 , що ставить під сумнів той факт, що вказана заява подана до суду саме ОСОБА_1 , тобто особою, яка має право на стягнення аліментів в її користь. Доказів в?їзду в Україну та відправлення цієї заяви до суду особисто заявником до заяви не долучено, як і не додано доказів, що вказана заява подана до суду представником ОСОБА_1 із зазначенням місця проживання або місцезнаходження представника. Окрім того, до заяви не додано її копії з додатками для надіслання боржнику.

Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 161 ЦПК України така вимога, як стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в порядку наказного провадження не розглядається.

Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Судовий наказ видається про стягнення аліментів виключно на неповнолітніх дітей (частина 5 статті 183 СК України). При цьому стаття 183 СК України знаходиться у главі 15 СК України, статтею 180 якої визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Водночас, статтею 199 СК України передбачено, що вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, повинна розглядатися в порядку позовного провадження. Зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Неможливість розгляду питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в порядку наказного провадження закріплено законодавчо, оскільки необхідно довести наявність у батька (матері) матеріальної можливості надавати допомогу повнолітній дитині, що виключає безспірний характер правовідносин й унеможливлює видачу судового наказу для стягнення будь-якої суми.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Крім того, статтею 163 ЦПК України передбачено, які документи додаються до заяви про видачу судового наказу. І даною статтею не передбачено необхідність додання до заяви її копій з додатками для надіслання боржнику.

Однак суд першої інстанції не врахував викладені вище норми права, у зв`язку з чим неправильно визначив підстави відмови у задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Таким чином, відповідно до норм ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржену ухвалу необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 19 березня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 16 травня 2024 року.