КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2319/2024
справа №752/9158/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, -

встановив:

У травні 2023 року ТОВ "ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості.

Вимоги позову мотивує тим, що позивач з липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає послуги, в тому числі і відповідачці, та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів.

Договір з відповідачкою про надання послуг з централізованого опалення не укладався, однак відповідачка зобов`язана здійснювати оплату спожитих послуг, оскільки відсутність договору не може бути підставою для звільнення від оплати наданих послуг.

Вказує, що відповідачка систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення, сплачуюючи їх частково та порушуючи цим права та інтереси позивача, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги.

Станом на дату складення позовної заяви відповідачка має заборгованість за надані послуги у розмірі 22 261,97 гривень. Стверджує, що відповідачка, отримуючи рахунки за спожиті послуги, жодного разу не зверталась із запереченням боргу, що свідчить про те, що остання визнає борг.

Відповідно до статті 625 ЦК України відповідачка повинна сплатити за період з жовтня 2019 року по січень 2022 року 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 3156,51 грн та інфляційні втрати в розмірі 7682,13 грн.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС" суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 22 261,97 гривень, суму інфляційних втрат у розмірі 7 682,13 гривень, суму 3% річних у розмірі 3 156,51 гривень, суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684,00 гривень.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 22 261,97 грн; 3% річних в розмірі 3 156,51 грн; інфляційні втрати в розмірі 7 682,13 грн; судові витрати в розмірі 2 684,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що про відкриття провадження у справі відповідачка дізналась 08 червня 2023 року, оскільки копію позовної заяви із ухвалою про відкриття провадження не отримувала.

Внаслідок порушення судом першої інстанції частини 6 статті 187 ЦПК України, відповідачка позбавлена права подати клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Не отримавши копію ухвали про відкриття провадження, відповідачка з власної ініціативи підготувала відзив на позовну заяву, який направила на адресу суду 21 серпня 2023 року.

Вказує, що судом першої інстанції не забезпечено права відповідачки на подання заперечення на позов, оскільки відзив на позов не було прийнято судом.

Зазначає, що не є споживачем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання. Належна відповідачці квартира ніколи не підключалась до загальнобудинкової мережі теплопостачання. Після прийняття квартири по акту приймання-передачі відповідачка установила автономні системи опалення та отримання гарячої води з використанням електричної енергії (кондиціонер, керамічні обігрівачі, бойлер).

Заперечує проти тверджень позивача щодо того, що відповідачка не зверталась із запереченням щодо нарахування боргу. Вказує, що нею подано заяву з проханням не нараховувати оплату послуг з централізованого опалення та водовідведення гарячої води, що зареєстрована за №2254 від 22 червня 2017 року. В подальшому позивачка неодноразово зверталась з подібними вимогами письмово і в телефонному режимі. У відповідь на свої звернення відповідачка отримала лист із роз`ясненнями про перелік документів, необхідних для укладення договору для надання послуг.

Розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, якщо така заборгованість існує, позивач не надав.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" позивачем має бути доведено обсяг фактично спожитої відповідачем теплової енергії. Разом з цим, питання про види та розмір наданих позивачем послуг не встановлено у справі.

Стверджує, що позовні вимоги щодо отримання відповідачем послуг з централізовного опалення повинні мати належне обґрунтування їх виду, розміру, порядку нарахування, а не лише зазначення суми боргу.

Посилається на пропуск позовної давності за період часу з жовтня 2019 року по 01 травня 2020 року, оскільки позивач звернувся з позовом 01 травня 2023 року.

Не погоджується із розрахунком 3% річних та інфляційних втрат. Зазначає, що згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг" в період воєнного стану" нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні заборонено.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційний суд рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

09 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Агбонгале Л.С., яка діє в інтересах ТОВ "ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС", на апеляційну скаргу.

Вказує, що доводи апеляційної скарги в частині не прийняття судом першої інстанції відзиву на позовну заяву є безпідставні, оскільки відповідачкою не виконано процесуального обов`язку про направлення копії відзиву іншим учасникам справи, наслідком чого є повернення відзиву.

Позивач є виконавцем послуг з централізовного опалення та постачання гарячої води. Належна скаржниці квартира не обладнана індивідуальним засобом обліку теплової енергії, відтак нарахування плати за комунальні послуги проводилось за показниками будинкового засобу обліку теплової енергії.

Вказує, що згідно пункту 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обілку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири у разі витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, що складено виконавцем у присутності не як двох мешканців будинку.

З огляду на правовідносини, що склались між сторонами, з відповідачки підлягає стягненню 3% річних та інфляційні втрати.

Звертає увагу, що користування скаржницею бойлером і не використання централізованої подачі гарячої води, не позбавляє відповідачку обов`язку зняття та надання кожного місяця показників квартирних засобів обілку гарячої води. Бойлер не є засобом обліку, відтак його використання скаржником не встановлює для позивача обов`язку враховувати цей факт при нарахуванні плати за гарячу воду.

З моменту прийняття квартири по акту приймання-передачі скаржник отримує від позивача комунальні послуги з централізовного опалення та постачання гарячої води, від вказаних послуг не відмовляється та фактично споживає їх. Скаржницею не надано доказів щодо відмови від централізовного опалення та постачання гарячої води.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційний суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції зробив висновок, що відповідачка, як власник квартири, є споживачем послуг, які надає ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС». Відповідачка не виконує обов`язку з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, відтак сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Крім цього, суд вказав, що відповідачка ОСОБА_1 як боржниця, прострочила виконання зобов`язання, з неї підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 7 682,13 грн, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 3156,51 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що позивач ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС», починаючи із 01 липня 2014 року, є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плату за них, згідно затверджених тарифів.

Відповідно до даних довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01 жовтня 2019 року по 16 квітня 2023 року помісячно убачається, що за період із листопада 2019 року по квітень 2023 року заборгованість відповідачки за централізоване опалення становить 22 261,97 гривень (а.с. 7-8).

Відповідно до даних розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення за період 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2022 року за адресою АДРЕСА_1 , сума інфляційних втрат становить 7 682,13 гривень, 3% річних - 3 156,51 гривень (а.с. 9).

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII (далі - Закон №2189-VIII) виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Порядок оплати житлово-комунальних послуг унормовано статтею 9 Закону №2189-VIII, згідно якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Надання послуги з постачання теплової енергії унормовано статтею 21 Закону №2189-VIII.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води до 01 травня 2022 року були врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 12 вказаних Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції положень частини 6 статті 187 ЦПК України є безпідставними та відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Відповідно до частини 6 статті 187 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та проживнння особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції виконані, матеріали справи містять відповідь №74857 від 16.05.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та саме за цією адресою судом направлялась поштова кореспонденція відповідачці.

Щодо доводів апеляційної скарги про не прийняття судом першої інстанції до уваги відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву, апеляційний суд зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року відкрито провадження у справі.

08 червня 2023 року ОСОБА_2 , яка діє в інтеерсах ОСОБА_1 , ознайомилась із матеріалми справи.

20 червня 2023 року та 18 липня 2023 року ОСОБА_1 направлено до суду заяву про направлення копії позовної заяви із ухвалою про відкриття провадження у справі на електронну адресу.

03 серпня 2023 року ОСОБА_1 ознайомилась із матеріалами справи.

21 серпня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направлено відзив на позовну заяву.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення передбачені статтею 183 ЦПК України. Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік вказаний у цій статті та інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

У частині 4 статті 183 ЦПК України закріплено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи, що доказів надсилання листом з описом вкладення копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи не надано, у суда першої інстанції були відсутні підстави для прийняття до розгляду вказаного відзиву.

Доводи апеляційної скарги про встановлення у квартирі відповідачки засобів автономного опалення колегія суддів відхиляє, як необгрунтовані.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Аналогічні положення визначені у пунктах 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно яких споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення від мереж централізованого опалення та можливість встановлення індивідуального опалення у багатоповерхових житлових будинках регулюється Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року № 169.

Так, згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що відповідачка виконала вимоги Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та у встановленому законом порядку відмовилась від отримання централізованого опалення та постачання гарячої води.

Судом установлено та із матеріалів справи убачається, що відповідач не надала належних та допустимих доказів того, що вона виконувала свої зобов`язання щодо надання позивачу показань наявних приладів - розподілювачів та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку.

Відтак в цій частині колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Доказів на підтвердження того, що послуги з теплопостачання у спірний період не надавались, відповідачкою не надано.

Посилання відповідачки на факти звернення до позивача з питання неотримання послуг з централізваоного опалення відхиляються колегією суддів, оскільки порядок оформлення претензій споживачів у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг унормовано статтями 27-28 Закону №2189-VIII, проте відповідачкою не надано доказів на підтвердження дотримання цього порядку.

На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за спірний період, який відповідчкою не спростовано.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що позивач звернувся до суду з позовом у травні 2023 року, відтак вимоги позивача про стягнення боргу з жовтня 2019 по 01 травня 2020 року пред`явлено поза межами позовної давності, колегія суддів вказує про таке.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у тому числі статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, відтак доводи скаржниці про пропуск позивачем позовної давності за період з жовтня 2019 року по 01 травня 2020 року є безпідставними, оскільки такі пред`явлені в межах позовної давності з урахуванням вищевказаних положень.

Щодо посилань скаржниці на положення пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", колегія суддів вказує про таке.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Указом Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України уведено воєнний стан, який триває до тепер.

Відповідно до розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення, убачається, що такий здійснено за період з жовтня 2019 року по січень 2022 року.

Відтак, посилання скаржниці в тій частині, що суд задовольнив вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період дії воєнного стану є помилковими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до непарвильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова