Дата документу 22.04.2024
Провадження № 2/334/436/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Мандик М. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

16.11.2023 року ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, в якому просить: позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , 06.02.2016 року; стягнути на його користь з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , 06.02.2016 року у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Позивач є опікуном малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є відповідач. Інформація про батька у свідоцтві про народження дитини записана відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

25.08.2021 року малолітня ОСОБА_5 була відібрана від матері ОСОБА_3 через загрозу життю та здоров`ю дитини та тимчасово влаштована до КУ «Запорізькій обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2022 року №334/1197/22 задоволено позов органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на період відібрання дитини від матері. Вказане рішення набрало законної сили 09.03.2022 року, відповідач його не оскаржувала.

Після надання малолітній ОСОБА_5 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, 01.02.2023 року дитина була передана позивачу під опіку та з цього часу проживає разом з позивачем. ОСОБА_5 успішно адаптувалася у родині позивача, у неї сформувалася прив`язаність до позивача, як близької людини, вона повністю забезпечена всім необхідним відповідно до її віку.

З часу відібрання малолітньої ОСОБА_5 відповідач не цікавилася її долею, з дитиною не зустрічалася, свою поведінку не змінила. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, не піклується про неї, виявляє байдужість до стану та проблем дитини, демонструє свою повну безвідповідальність та байдужість. Відповідач продовжує зловживати алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, жодних дій для повернення дочки не вчинила.

Крім того, малолітня ОСОБА_5 не має прихильності до матері та не бажає з нею спілкуватися.

Також, позивач просить вирішити питання стягнення аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_5 , оскільки відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно приймає рішення про стягнення аліментів.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.

Позивач позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що в нього з дружиною немає власних дітей, тому вони прийняли для себе рішення усиновити дитину. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України питання усиновлення дитини було відкладено на невизначений термін. У середині 2022 року з органу опіки та піклування повідомили про ОСОБА_5 , яка залишилася без батьківського піклування. Після оформлення належних документів позивач став опікуном ОСОБА_5 та забрав її до своєї родини з дитячого будинку. З матір`ю дитини не знайомий, до дитини вона жодного разу не приходила. З слів працівника органу опіки та піклування йому відомо, що відповідачка зловживає алкогольними напоями, про дитину не піклувалася. ОСОБА_5 вже встигла прив`язатися до позивача, називає його татом, а його дружину - мамою. Про відповідачку дитина розповідати неохоче, дуже боїться що її повернуть до рідної матері.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату,час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. ОСОБА_3 07.02.2024 року особисто у приміщенні суду отримала копію позовної заяви з додатками та судову повістку, проте жодного разу у судове засідання так і не з`явилася.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату,час і місце судового засідання був повідомлена належним чином, 15.06.2024 року від представника органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно копії свідоцтво про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_1 батьками дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Відповідно до інформації Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя від 09.12.2021 року №2912/21.14-25 згідно актового запису про народження №174 батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 записані: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/1197/22 від 21.09.2022 року відібрано від матері ОСОБА_3 , малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських, а також стягнутои з ОСОБА_3 на користь установ або осіб, на утриманні яких буде перебувати дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на період відібрання дитини, починаючи з 09.03.2022 року. Згідно вказаного рішення суду ОСОБА_3 тривалий час зловживала алкогольними напоями, була не працевлаштована. 24.08.2021 року мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено виклик служби поліції «102» з повідомленням про малолітню дитину ОСОБА_5 , 2016 року народження, яка була залишена одна вдома в небезпеці, без їжі та без догляду дорослих. 25.08.2021 року працівниками відділу служби здійснено виїзд за вищевказаною адресою, складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого помешкання потребує прибирання, підлоги в кімнатах брудні, в кухні розбите скло на дверях, в дитячій кімнаті відсутнє світло. ОСОБА_7 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, поводила себе агресивно, чіплялася до поліції.

Згідно копії розпорядження заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району №24р від 01.02.2023 року, ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії листа Служби у справах дітей Запорізької міської ради від 26.08.2021 року до головного лікаря КУ "Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини "Сонечко" ЗОР , служба у справах дітей просить тимчасово прийняти на виховання малолітню ОСОБА_5 , 06.02.2016 року. 25.08.2021 року спеціалістами відділу по Дніпровському району служби у справах дітей спільно з співробітниками Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснено вихід у родину. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, поводила себе агресивно, дитина була голодна та погано себе почувала.

Згідно довідки Служби у справах дітей Запорізької міської ради від 05.01.2023 року відсутня інформація про наявність у ОСОБА_5 братів чи сестер, або інших родичів.

Інші подані позивачем письмові докази, суд вважає не належними.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

15.03.2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до висновку органу опіки та піклування, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.12.2022 року №526/3 ОСОБА_5 , 2016 року народження, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном малолітньої є ОСОБА_4 , який не є родичем дитини, проте має бажання у подальшому виховувати малолітню. Для дитини у родині ОСОБА_4 створені належні умови для життя, розвитку та виховання. При спілкуванні з дитиною, вона повідомила, що бажає і надалі проживати в родині опікуна.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1).

Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У судовому засіданні позивач повідомив, що ОСОБА_3 жодного разу до дитини не приходила з моменту, не цікавилася її станом здоров`я та розвитком.

Відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, покинула дочку, не виявляє до неї батьківської турботи та не має наміру змінювати свою поведінку на краще, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків.

Судом встановлено, що 25.08.2021 року служба у справах дітей виявила малолітню ОСОБА_5 в умовах, що загрожували її життю та здоров`ю; 21.09.2022 року було прийнято рішення суду про відібрання дитини від матері (відповідач вказаний позов визнала у повному обсязі), 01.02.2023 року малолітню ОСОБА_5 передано під опіку ОСОБА_1 . За вказаний період ОСОБА_3 не було здійснено жодних дій для зміни своєї поведінки, повернення дитини до неї.

Вказані обставини на думку суду свідчать, що така поведінка матері є систематичною та триваючою.

Згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її дочки ОСОБА_5 є доцільним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини її заробітку ( доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання:АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Орган опіки та піклування районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, , адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. М. Симчича, буд. 56.

Суддя: Філіпова І. М.