РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/1704/24

Провадження № 22-ц/4815/448/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В..

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Мартинова О.Ю. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Віталія Віталійовича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд зі скаргою, поданою представником заявниці ОСОБА_1 , в якій, з урахуванням заяви від 13 лютого 2024 року, просить зобов`язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника В.В. усунути порушення та поновити порушене право заявника.

В обґрунтування скарги вказує, що на підставі рішення Рівненського міського суду від 25 грудня 2012 року у справі № 1715/19018/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Родовід Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 18916,08 дол. США, що станом на день винесення рішення судом становить 151139,47 грн., 15000 грн. неустойки, суми сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн., було видано виконавчий лист. 15 квітня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50845454 з виконання рішення суду.

12 липня 2023 року на підставі ухвали Рівненського міського суду від 03 липня 2023 року постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника В.В. було замінено стягувача у виконавчому провадженні ВП 50845454 з ПАТ «Родовід Банк» на ОСОБА_6

10 жовтня 2023 року на підставі виконавчого листа № 1715/19018/12, виданого 16 січня 2013 року, винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Рівненського міського суду у справі № 1715/19018/12 від 23 листопада 2023 року визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

28 грудня 2023 року скаржником на адресу органу стягнення було направлено заяву про закінчення виконавчого провадження ВП 50845454, відкритого на підставі постанови від 10 жовтня 2023 року.

18 січня 2024 року листом № 12033 від 11 січня 2024 року начальником відділу було повідомлено заявника про неможливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 50845454 у зв`язку із тим, що 10 жовтня 2023 року стягувачу було повернуто виконавче провадження на підставі п.1 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» і таке виконавче провадження є закінченим.

Таким чином, державним виконавцем було відмовлено у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження. Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" не свідчить про закінчення виконавчого провадження, оскільки стягувач не позбавлений права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, а тому повернення виконавчого документа стягувачеві не передбачає застосування наслідків закінчення виконавчого провадження, встановлених ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження". Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день коли державному виконавцю стало відомо, зокрема про прийняття судом рішення про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. В порушення приписів ч.2 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем не було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 50845454 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Віталія Віталійовича.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_3 адвокат Мартинов О.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що виходячи з положень частини 1 статті 39 Закону, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення (завершення) виконавчого провадження.

Посилається на роз`яснення дані в пункті 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», що повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Вказує, що повернення виконавчого документа стягувачу не має наслідком закінчення виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та правові наслідки.

При прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неправильно визначено підстави для закінчення виконавчого провадження, що є порушенням норм матеріального права.

Стверджує, що при розгляді скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавче провадження ВП 50845454 з примусового виконання виконавчого листа №1715/19018/12 на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону завершено.

Однак, в порушення норм процесуального права, досліджуючи докази та приймаючи рішення, суд першої інстанції уваги на те, що у постанові ВП 50845454 від 10 жовтня 2023 року не міститься рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не звернув.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що виконавче провадження ВП № 50845454 від 10 жовтня 2023 року 34379227 є закінченим (завершеним) на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону, оскільки вказана підстава закінчення виконавчого провадження, не підпадає під перелік визначених статтею 39 Закону, за відсутністю рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП 50845454.

Відділ ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відзиві на апеляційну скаргу заперечує викладені апелянтом доводи, вказує, що на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа, державний виконавець не мав підстав для закінчення виконавчого провадження, а на час звернення ОСОБА_3 із заявою до ВДВС, відкрите виконавче провадження було відсутнє, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 50845454 з виконання виконавчого листа № 1715/19018/12, виданого 16 січня 2013 року Рівненським міським судом, про солідарне стягнення із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Родовід Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 18916,08 дол. США, що станом на день винесення рішення судом становить 151139,47 грн., 15000 грн. неустойки, суми сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника В.В. від 10 жовтня 2023 року виконавчий лист № 1715/19018/12, виданий 16 січня 2013 року Рівненським міським судом, повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Одночасно цією ж постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, накладені в межах ВП № 50845454.

10 жовтня 2023 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельником В.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 73010478.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2023 року у справі № 1715/19018/12 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист по цивільній справі № 1715/19018/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Родовід Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 18916,08 дол. США, що станом на день винесення рішення судом становить 151139,47 грн., 15000 грн. неустойки, суми сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн. з підстав укладення 01 жовтня 2023 року між стягувачем ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договору про припинення зобов`язання переданням відступного.

28 грудня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 50845454 з виконання рішення Рівненського міського суду від 25 грудня 2012 року у справі № 1715/19018/12 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 11 січня 2024 року заявниці було повідомлено про неможливість закінчити виконавче провадження № ВП 50845454 згідно п.5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження завершене на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (ч. 5 ст. 27 Закону)

Згідно пункту 5 статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Частиною четвертою статті 40 Закону передбачено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином Законом України «Про виконавче провадження» передбачено два окремих процесуальних рішення державного виконавця: повернення виконавчого документу стягувачу і закінчення виконавчого провадження.

При цьому законодавець обмежив право на повторне звернення виконавчого листа до виконання після його повернення стягувачу у тому разі коли виконавчий документ не підлягає виконанню.

Також після повернення виконавчого листа за заявою стягувача та визнання документа таким, що не підлягає виконанню виконавець може винести постанову про скасування застосованих заходів примусового виконання рішення суду, а тому є правильним висновок суду про відсутність правової можливості додатково винести постанову про закінчення виконавчого провадження після повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки інтереси боржника захищені частиною четвертою статті 40 Закону.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що апелянтом не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності ухвали суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвали суду залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Мартинова О.Ю. залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.