Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.05.2024 Справа №607/5117/24 Провадження №2/607/1693/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участю: секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Костишина В.М.

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костишин Василь Михайлович до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костишин В.М. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він перебував з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.11.2013 розірвано. У даному шлюб у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.06.2015 у справі № 607/2442/15-ц, з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 550 грн. Разом з тим, тривалий час їхній син ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає разом з ним. Крім того, висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради №606 від 26.06.2019, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , з ним. Таким чином, він повністю опікується інтересами і потребами сина, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям.

Позивач вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.01.2024 у справі № 607/6674/23 припинено стягнення з нього в користь відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 550 грн, які стягнуті рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.06.2015 у справі № 607/2442/15-ц. Водночас, станом на 04.01.2024 у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 607/2242/15 від 26.06.2015 за період з 01.05.2019 по 04.01.2024 у розмірі 70 191 грн. Поряд з цим позивач вважає, що проживання дитини разом з батьком, з якого стягнуто аліменти, утримання ним своєї дитини, добровільне виконання ним батьківських обов`язків і несплата аліментів внаслідок утримання дитини є обставинами, на підставі яких він має бути звільнений від сплати заборгованості по аліментах.

Крім того, враховуючи, що спільний син проживає з ним та перебуває на його утриманні, а також те, що відповідач ОСОБА_3 не хворіє та інших дітей немає на переконання позивача належним способом захисту його прав буде стягнення з відповідача аліментів в його користь на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд: стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн щомісячно, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття; звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за виконавчим провадженням № НОМЕР_5, яке перебуває на виконанні у Тернопільському відділі державної виконавчої служби Тернопільської області за період з 01.05.2019 по 04.01.2024, згідно виконавчого листа № 607/2442/15 від 26.06.2015 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у розмірі 70 191 грн, а також стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Костишин В.М.. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснив, що з вересня 2018 року він проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому матір з 2018 року бачив лише два рази, остання не надає йому будь - якої матеріальної підтримки.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлялась у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу останнього відомого місця її зареєстрації та розміщення оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, та повідомлення відповідача за допомогою мобільного зв`язку. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавала.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.11.2013 у справі № 607/17337/13-ц розірвано.

У даному шлюбі в сторін народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.03.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Відповідно до довідки № 133 від 22.03.2019 виданої ПП «Перспектива» вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 та разом з ним проживає без реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради № 606 від 26.06.2019, орган опіки і піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації наданої Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 404/28-03 від 24.02.2023, за адресою АДРЕСА_1 , за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період 04.04.2016 по 22.02.2023 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до довідки Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 22 ТМР Тернопільської області № 49 від 17.02.2023, ОСОБА_2 , 2009 року народження навчається в 8-Б класі Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 22. Мати учня ОСОБА_9 за період навчання дитини у школі не відвідувала батьківські збори, не цікавилася навчанням дитини, не спілкувалася з учителями.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.01.2024 у справі № 607/6674/23, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Припинено стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 550 гривень, які стягнуті рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.06.2015 у справі № 607/2442/15-ц. У задоволенні інших вимог позову - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Як вбачається із мотивувальної частини вказаного рішення суду, під час розгляду справи судом встановлено, що з березня 2019 року неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, фактичне постійне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення сплати періодичних платежів (аліментів) з позивача на утримання сина. Заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_2 , станом на 01.03.2023 становить 60 069,50 грн, а відтак припинення стягнення аліментів у виниклих між сторонами правовідносинах можливо, оскільки одержувач аліментів не витрачає аліменти на дитину через їх несплату, а дитина проживає з батьком, його дружиною, яку називає мамою, які її повністю утримують (постанова Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21). З огляду на встановлені обставини, зміст норм процесуального закону, суд прийшов до переконання про необхідність припинити стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 550,00 грн, які стягнуті рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.06.2015 у справі 607/2442/15-ц.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів №64785 від 23.06.2023, № 33822 від 20.02.2024, складених страшним державним виконавцем Тернопільського Відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчук А.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 607/2442/15ц від 26.06.2015 виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 550 грн щомісячно, починаючи х 11.02.2015 і до досягнення дитиною повноліття, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 04.01.2024 складає 70 191 грн. Заборгованість виникла за період з травня 2019 по 01.01.2024.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній син сторін ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачем, водночас, сторони не дійшли згоди з приводу розміру матеріальної допомоги з боку матері на утримання спільної дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ст. 7 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2024 рік для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 3196 гривні.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина..

Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Судом не встановлено, підстав для звільнення відповідача ОСОБА_3 від обов`язку утримувати спільну з позивачем дитину, передбачених положеннями СК України.

Разом з тим, позивачем на надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача ОСОБА_3 фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі 7000 грн.

Обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, суд зауважує, що як відповідач, так і позивач повинні у однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства, утримувати своїх дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Однак, таке забезпечення є мінімальною гарантією утримання дитини, застосування якої можливе за певних об`єктивних обставин, підтверджених відповідними доказами.

Інтереси дитини і її право на достатній рівень матеріального забезпечення не можуть бути обмежені рівнем цієї мінімальної гарантії, а аліменти можуть бути стягнені з одного із батьків і в більшому розмірі.

Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.03.2024 і досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, а також забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Щодо вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментах суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Верховний Суд у постанові від 15.04.2019 по справі № 511/219/18 (провадження № 61-44087 св 18), звернув увагу на можливість застосування вказаної норми Закону, як правової підстави для припинення стягнення аліментів на дитину, що є і ефективним способом захисту в даних правовідносинах, оскільки відповідач, як мати дитини, з нею не проживає і не утримує

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеною у поставі від 29.12.2022 по справі справа № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що неповнолітній син сторін ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з березня 2019 року постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на його повному утриманні, а відтак нарахування аліментів за період з травня 2019 по 01.01.2024, тобто в той час коли дитина не проживала з матір`ю, є безпідставним, недоцільним та таким, що суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина, а також порушує права платника аліментів.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати на користь ОСОБА_3 заборгованості по аліментах, які нараховані за період з 01.05.2019 по 04.01.2024 у сумі 70 191 грн у виконавчому провадженні №52156149 з примусового виконання виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом від 26.06.2015 у справі №607/2442/15-ц.

Враховуючи наведене, суд керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костишин В.М. до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах підлягає до задоволення частково.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1211,20 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

Так, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Так, повноваження адвоката Костишина В.М. підтверджені Договором № 20/02/24 про надання правничої допомоги від 20.02.2024 та ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ВО № 1071775 від 05.03.2024.

Як вбачається з Договору № 20/02/24 про надання правничої допомоги від 20.02.2024, укладеного між адвокатом Костишиним В.М. та Клієнтом ОСОБА_1 , Адвокат зобов`язується надати необхідну правничу допомогу щодо представництва прав та інтересів Клієнта в усіх судах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», органах Державної виконавчої служби, органах місцевого самоврядування, органах державної реєстрації, в усіх підприємствах, установах. Предметом надання правничої допомоги є захист порушених прав Клієнта у правовідносинах з ОСОБА_3 з приводу стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Підписуючи Договір № 20/02/24 про надання правничої допомоги від 20.02.2024, сторони погодили, що Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар в сумі 15 000 грн до 20.02.2025. Проведення Клієнтом оплати Адвокату узгодженої суми гонорару підтверджується Актом про прийом - передачу грошових коштів. Форма оплати готівкова або безготівкова шляхом перерахунку грошових коштів на картковий рахунок Адвоката.

Сторони погодили, що сума гонорару зазначена у п. 4 Договору складається із наступних складових: консультація, узгодження правової позиції, визначення обсягу та характеру доказів, збір доказів, пошук судової практики - 5000 грн; складання позовної заяви - 5000 грн; представництво в суді (участь у судових засіданнях та складання інших процесуальних документів у випадку необхідності) - 5000 грн.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатом Костишиним В.М. та позивачем ОСОБА_1 підтверджується Договором № 20/02/24 про надання правничої допомоги від 20.02.2024 та ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ВО № 1071775 від 05.03.2024.

Таким чином позивачем надано докази на понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 15 000 грн.

Разом з тим, п.п. 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є витрати на правничу допомогу у заявленому позивачем розміру, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу.

З врахування наведеного та вимог ч. 2 ст. 141, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено частково, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції АТ «ТАСКОМБАНК» № 2684-3892-7340-5672 від 04.03.2024, позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу про звільнення від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 1211,20 грн, відтак до вимог статті 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Також, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за позовною вимогою про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

При цьому суд звертає увагу, що під час виготовлення вступної та резолютивної частини судового рішення судом допущено описку у першому абзаці резолютивної частини рішення, зокрема зазначено: «Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костишин Василь Михайлович до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, задовольнити», замість правильного «Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костишин Василь Михайлович до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, задовольнити частково».

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність внесення змін до першого абзацу резолютивної частини рішення, зазначивши правильно: «Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костишин Василь Михайлович до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, задовольнити частково».

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костишин Василь Михайлович до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.03.2024 і досягнення дитиною повноліття.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати на користь ОСОБА_3 заборгованості по аліментах, які нараховані за період з 01.05.2019 по 04.01.2024 у сумі 70191 (сімдесят тисяч сто дев`яносто одна) гривня у виконавчому провадженні №52156149 з примусового виконання виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом від 26.06.2015 у справі №607/2442/15-ц.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 (двадцять) копійок та 3000 (три тисячі) гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 (двадцять) копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 20.05.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Костишин Василь Михайлович, РНОКПП НОМЕР_3 , місце праці АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , остання відома адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець