Справа № 463/227/23 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/97/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6-1, за умовами кого позичальник отримав кредит в розмірі 4000 грн. строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Стверджує, що кредитний договір № 6-1 від 05 березня 2021 року укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що є прямою та безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими позичальник ознайомився до отримання кредиту. Зазначає, що для підписання кредитного договору позичальнику на зазначений ним при реєстрації номер мобільного телефону надіслано одноразовий ідентифікатор НОМЕР_2 , використання якого є моментом підписання договору. Вказує, що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором № 6-1 від 05 березня 2021 року на підставі договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, укладеного 17 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто». Вважає, що у зв`язку з порушенням виконання зобов`язань за кредитним договором № 6-1 від 05 березня 2021 року у відповідача станом на 10 січня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 23 188,00 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4000 грн., заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 1.99 % за період з 05 березня 2021 року по 04 квітня 2021 року в розмірі 2 388,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 05 квітня 2021 року по 02 серпня 2021 року відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 16800 грн.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за кредитним договором № 6-1 від 05 березня 2021 року в розмірі 23188,00 грн., а також судовий збір в розмірі 2684 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 рокупозов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за кредитним договором №6-1 від 05 березня 2021 року в розмірі 6388 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судовий збір в розмірі 739,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2479,50 грн.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в частині розподілу судових витрат оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, а в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначає, що сторони кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 рокудомовилися про те, що процента ставка, визначена в пункті 3.3. цього договору, а саме, 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, визначений договором, нараховується відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вказує, що відповідач не спростував наданий ним розрахунок заборгованості, а відтак така підлягає стягненню в повному обсязі, що узгоджується з судовою практикою. Вважає, що суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу з 9000 грн. до 2479,50 грн., оскільки в матеріалах справи наявні усі необхідні документи, які підтверджують понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, а відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та повністю стягнути судові витрати , а також витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 12000 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 січня 2024 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року призначено на 16 год. 00 хв. 25 березня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 04 квітня 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 25 березня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 04 квітня 2024 року.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог та розподілу судових витрат, а відтак законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору в розмірі 16800 грн., суд першої інстанції виходив з того, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання не у виді стягнення процентів на підставі п. 3.3 кредитного договору через підвищений розмір процентної ставки за користування кредитом, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, однак з такими вимогами позивач не звертався.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4,5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 05 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено договір № 6-1, за умовами якого позичальнику надано грошові кошти в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом 1,99% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 726,35%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 договору.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» (далі Правила…), які розміщені на сайті monetka.ua.

Пунктом 1.6 кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року передбачено, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб 444111ХХХХХХ8194, що належить позичальникові.

Відповідно до п. 2.3.4. кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним з варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у Правилах…

Позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування (п. 2.4.1. кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року).

Пунктом 3.3. кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору) позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений в пункті 1.3. цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У п.п. 5.2-5.2.2 кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання.

В додатку № 1 до кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року сторони погодили графік розрахунків, з якого вбачається, що 04 квітня 2021 року позичальник повинен повернути 4 000 грн. суми кредиту та 2388 грн. нарахованої суми процентів за користування кредитом.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua та підписаний кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

На підтвердження укладення кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року позивач надав в тому числі і витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.com.ua, який містить анкету-заяву на кредит № 776665 від 05 березня 2021 року з анкетними даними ОСОБА_1 , в якій зазначено суму кредиту в розмірі 4000 грн, строк кредитування 30 днів, а також процентну ставку за користування кредитними коштами 1,99% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та процентну ставку за прострочення грошового зобов`язання 3,5 % за кожен день неповернення кредиту.

Крім того, витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.com.ua містить хронологію дій щодо укладення кредитного договору в електронній формі 05 березня 2021 року, а саме: о 13:20:13 год. позичальником здійснено введення даних по заяві, о 13:43:16 год. створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника, о 13:43:16 год. позичальнику відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору, о 13:43:33 год. позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), о 13:43:44 друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника, о 13:43:44 кредитні кошти перераховано на картку позичальника.

Згідно з довідкою № 679983 від 21 листопада 2022 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Девелопмент інновейшинс», смс-повідомлення від альфі-імені «Monetka» з текстом «Для підтвердження згоди з умовами Договору введіть 282181» було доставлено на номер НОМЕР_3 , який зазначено позичальником в анкеті-заяві на кредит № 776665 від 05 березня 2021 року, за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 05 березня 2021 року о 13:43:16 год.

Квитанцією № 382314873 від 05 березня 2021 року підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перерахувало на платіжну картку 444111ХХХХХХ8194, що належить відповідачу, кошти в розмірі 4000 грн. на умовах фінансового кредиту за договором № 6-1 від 05 березня 2021 року (а.с.17).

На підставі договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» набуло право вимоги за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору.

З витягу з Акту приймання-передачі прав № 1 від 17 червня 2021 року до договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» набуло в тому числі і право вимоги за кредитним договором № 6-1 від 05 березня 2021 року.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

За змістом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 6-1 від 05 березня 2021 року станом на 10 січня 2023 року загальна сума заборгованості становить 23188,00 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4000 грн., заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 1.99 % за період з 05 березня 2021 року по 04 квітня 2021 року в розмірі 2 388,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 05 квітня 2021 року по 02 серпня 2021 року в розмірі 16800 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки умовами кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року передбачено строк його дії 30 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення позичальником дій, спрямованих на пролонгацію кредитного договору, строк дії кредитного договору закінчився 04 квітня 2021 року.

У межах строку кредитування, тобто до 04 квітня 2021 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а починаючи з 04 квітня 2021 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як вбачається з абзацу 2 пункту 3.3 кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року, сторони домовились, що процентна ставка, визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, помилковими є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Разом з тим, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, встановлений у п. 3.3 кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року розмір процентів 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування, що становить 1277,5 % річних, що нараховані відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а відтак, колегія суддів вважає за необхідне зменшити заборгованість за процентами нарахованими відповідно до п. 3.3 кредитного договору з 16 800,00 грн до розміру заборгованості за тілом кредиту 4 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» просило стягнути на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та ФОП ОСОБА_2 , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2412, виданого Радою адвокатів Полтавської області 23 жовтня 2018 року, копію довіреності, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах, копію платіжного доручення № 367 від 11 листопада 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 24 жовтня 2022 року № 13 до договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року.

Платіжним дорученням № 367 від 11 листопада 2022 року підтверджується оплата Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» юридичних послуг за договором № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року на загальну суму 70000 грн.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 13 від 24 жовтня 2022 року до договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року адвокат Руденко К.В. надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» послуги з професійної правничої допомоги у даній справі, що полягають у підготовці позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 6-1 від 05 березня 2021 року та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою, а також складання адвокатського запиту, загальна вартість яких становить 9000 грн.

Крім того, в апеляційній скарзі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» просило стягнути на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

До апеляційної скарги додано в тому числі акт приймання-передачі наданих послуг №190 до договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року та платіжну інструкцію № 1037.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 190 до договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року адвокат Руденко К.В. надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» послуги з професійної правничої допомоги під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, що полягають у складанні та поданні апеляційної скарги, загальна вартість яких становить 12000 грн.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок скаржника має бути встановлено, що його скарга не підлягає задоволенню, такі витрати заявника були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

Враховуючи складність справи, принцип співмірності судових витрат, зважаючи на те, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задоволено частково, а не в повному обсязі, беручи до уваги суму заборгованості за кредитним договором, стягнуту з відповідача, обсяг наданої правничої допомоги та час, затрачений на її надання, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» підлягають стягненню 2500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції та 1500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» щодо стягнення заборгованості за процентами нарахованими внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань відповідно до п. 3.3 кредитного договору № 6-1 від 05 березня 2021 року, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» підлягає стягненню 1202,43 грн. судового збору за подання позову та 694,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні інших вимог скасувати та ухвалити в цій частині вимог постанову, якою позовну вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» про стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору в розмірі 16800 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору в розмірі4000 грн.

В задоволенні решти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору відмовити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» 1202.43 грн. судового збору за подання позову та 2500.00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» 694,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 1500.00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 04.04.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк