КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8359/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Каліушка Ф.А. в м. Київ 04 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячої води в розмірі 66994,84 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 18258,30 грн., 3 % річних у розмірі 5597,50 грн., покласти на відповідачів судовий збір.

Позов мотивував тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 , здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103(4503)) позивачем розміщено повідомлення з пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№ 111(4511)).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 та Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року.

Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно-правовими актами на момент виникнення заборгованості, між відповідачами та позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» відповідачами не надавалася.

Разом із тим, відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачів) від оплати послуг в повному обсязі.

Відповідачі своєчасно не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 вересня 2023 року в розмірі 66994,84 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 42427,15 грн. та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання - в розмірі 24567,69 грн.

Факт надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії, серед іншого, підтверджується довідкою на підключення та відключення централізованого опалення/постачання теплової енергії в будинку, яка додається до позову. Тарифи, обсяги, періоди надання/споживання послуг за договором та розрахунки по ним зазначені в бухгалтерських довідках. Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів протягом спірного періоду не надходило.

Крім того, оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, з них на користь позивача стягуються заявлені 3 % річних та інфляційні втрати станом на 23 лютого 2022 року: за централізовано опалення/постачання теплової енергії в розмірі 13247,97 грн., за послуги з гарячого водопостачання - 5010,33 грн., разом 18258,30 грн. Розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги станом на 23 лютого 2022 року за централізоване опалення/постачання теплової енергії становить 4079,48 грн., за послуги з гарячого водопостачання - 1518,02 грн., разом 5597,50 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 66994,84 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 18258,30 грн. та 3 % річних у розмірі 5597,50 грн., а також з кожного із відповідачів - судові витрати в розмірі 894,67 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на п. 3 ч. 3 ст. 367 ЦПК України, вказувала, що жодного повідомлення/повістки про розгляд справи не отримувала, а тому не мала можливості бути присутньою під час розгляду справи. За вказаних обставин, суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутності відповідача, щодо якої відсутні докази повідомлення належним чином про дату, час і місце розгляду справи, порушив її право на участь в судовому розгляді, не забезпечив можливості обґрунтовувати свої заперечення проти позову і, таким чином, не взяв до уваги вимоги Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 200/11343/14-ц роз`яснила, що у разі, якщо відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Вказувала, що як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за надані послуги, а саме з постачання теплової енергії, яка утворилася в період з грудня 2015 року по серпень 2023 року, та заборгованість з постачання гарячої води, яка утворилася у період з серпня 2017 року по серпень 2023 року, при цьому з позовом до суду звернувся у жовтні 2023 року. Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 дія карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2, припинилася, а отже п. 12 Прикінцеві положення ЦК України припинив свою дію в часі та строки позовної давності не продовжуються. Отже, виходячи з матеріалів справи, позивачем була подана позовна заява у жовтні 2023 року без врахування строків позовної давності.

За таких обставин, позивач мав би звернутися з позовом про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, починаючи з жовтня 2020 року та надати до суду розрахунок заборгованості відповідачів перед позивачем, починаючи з жовтня 2020 року по дату подання позовної заяви.

Повідомляла про попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу 8000 грн. відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов ТОВ «Євро-Реконструкція», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, які надає позивач. Відповідачі не відмовлялися від надання ТОВ «Євро-Реконструкція» житлово-комунальних послуг та отримували їх, разом з тим, своєчасно не вносили плату за користування, в зв`язку з чим за ними за період з грудня 2015 року до вересня 2023 року (за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії) та з серпня 2017 року (за послуги з гарячого водопостачання) утворилась заборгованість станом на 01 вересня 2023 року в розмірі 66994,84 грн., яка підлягає солідарному стягненню з них на користь позивача, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, нарахованих до початку введення на території України воєнного стану 24 лютого 2022 року.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом, згідно витягу з ЄДРПОУ щодо юридичної особи ТОВ «Євро-Реконструкція», видами економічної діяльності позивача є 35.11 виробництво електроенергії, 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, 64.91 фінансовий лізинг, 35.12 передача електроенергії, 35.13 розподілення електроенергії, 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а. с. 18).

Позивачем ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснюється надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_3 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 (а. с. 25) та відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії.

Згідно з Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва від 01 вересня 2023 року № 98511856 у квартирі АДРЕСА_2 станом на 01 вересня 2023 року зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з квітня 1992 року, а також неповнолітня ОСОБА_5 , 2006 року народження, з 29 червня 2021 року (а. с. 16).

Згідно з розрахунком, наданим ТОВ «Євро-реконструкція», відповідачі, як споживачі послуг постачання теплової енергії, з грудня 2015 року своєчасно не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2023 року становить 42427,15 грн. (а. с. 12 - 13).

Також, згідно з розрахунком ТОВ «Євро-реконструкція», відповідачі, як споживачі послуг гарячого водопостачання, з вересня 2017 року своєчасно не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2023 року становить 24567,69 грн. (а. с. 14 - 15).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинний до 01 травня 2019 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в чинній редакції, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону).

Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які були чинні в період спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати надані йому послуги. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції в результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, які надає позивач. Відповідачі не відмовлялися від надання ТОВ «Євро-Реконструкція» житлово-комунальних послуг та отримували їх, разом з тим, своєчасно не вносили плату за користування, в зв`язку з чим за ними за період з грудня 2015 року до вересня 2023 року (за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії) та з серпня 2017 року (за послуги з гарячого водопостачання) утворилась заборгованість станом на 01 вересня 2023 року в розмірі 66994,84 грн.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про те, що оскільки відповідачами, які є споживачами житлово-комунальних послуг, що надаються позивачем, не надано належних та допустимих доказів своєчасної та в повному обсязі сплати наданих їм житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно сума заборгованості в загальному розмірі 66994,84 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 18258,30 грн. та 3 % річних в розмірі 5597,50 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить заперечень проти вказаних обставин, встановлених судом, та не спростовано правильності розрахунку заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що справа була розглянута судом першої інстанції без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, що, в свою чергу, позбавило її можливості подати до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, що є підставою для скасування судового рішення, передбаченою п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, відхиляються судом першої інстанції як необґрунтовані, враховуючи наступне.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 31 - 32).

Таким чином, оскільки розгляд даної справи здійснено судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що відповідає положенням ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, судом правомірно не здійснювалося повідомлення сторін про дату, час і мiсце судового засідання.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду лише у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим.

Однак в даному випадку апеляційним судом таких обставин не встановлено, оскільки розгляд справи судом першої інстанції відбувся в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що внаслідок неповідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи вона була позбавлена можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, враховуючи наступне.

Як вбачається з конверту, в якому на адресу ОСОБА_1 за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_1 ) направлялася судова повістка на вказану дату, на ньому наявна відмітка Укрпошти про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», та проставлено штамп поштового відділення (а. с. 34).

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, за наведеними нормами процесуального права, ОСОБА_1 вважалася повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а отже, не була позбавлена можливості вчасно подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

В постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16 викладено правовий висновок, згідно якого напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання грунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.

Презумпція добросовісного виконання працівниками АТ «Укрпошта» своїх обов`язків при врученні копії ухвали суду першої інстанції разом із копією позовної заяви та доданих до неї матеріалів в апеляційній скарзі заявником не спростована.

Крім того, позовна давність переривалась частковим регулярним погашенням відповідачами заборгованості за надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що відображено в розрахунках заборгованості, періоди між датами цих погашень не перевищували строку позовної давності (а. с. 12 - 15).

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, апеляційним судом не здійснюється перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 7, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.