Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/359/24
Провадження № 2/499/248/24
У Х В А Л А

Іменем України

"17" червня 2024 р. селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Погорєлова І. В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в селищі Іванівка Березівського району Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги орган опіки та піклування Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області про визначення місця проживання дітей з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 05 квітня 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2024 року справу розподілено судді Погорєлову І. В.

Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 03 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справи по суті встановлено підстави для закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

В постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) вказано, що «Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище позивача), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло».

Беручи до уваги вищенаведене, позивачем не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між колишнім подружжям існує спір щодо визначення місця проживання дитини, зважаючи на те, що діти проживають із позивачем та перебувають на його утриманні.

Зокрема, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що з25 березня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 01 грудня 2021 року шлюб розірвано.

Із позовних вимог вбачається, що між сторонами спір щодо визначення місця проживання дитини взагалі відсутній, тобто позивачем не вказано в чому саме полягає спір між ним та відповідачем, не надано до матеріалів позову медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дітей), акт обстеження житлово-побутових умов відповідача.

Тобто в позовній заяві в порушенням вимог ст. 175 ЦПК України: не викладено обставини та не зазначено докази, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком, наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Крім того, згідно з висновком органу опіки та піклування Іванівської селищної ради про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком мати не заперечує, щоб діти проживали разом з батьком.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву від 03 червня 2024 року про те, що позов визнає повністю, просить задовольнити. Просила суд розглянути справу без її участі.

Тобто, на виконання вимог ст.189 ЦПК України, з`ясовуючи заперечення відповідача проти позовних вимог, суд встановив, що відповідач не заперечує того факту, що діти проживали і проживють на даний час з батьком. Судом встановлено, що між сторонами на даний час жодного спору не існує, відповідач не заперечує, щоб її діти проживали з батьком, спори щодо участі в спілкуванні та вихованні дітей відсутні.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Так, відповідач під час розгляду справи повідомила суду, що вона не заперечує проти визначення місця проживання їх спільних із позивачем дітей, разом із останнім.

Тобто, відповідач висловила добровільну згоду на проживання її дітей разом із позивачем та не заперечує проти цього.

Крім того, під час судового розгляду третя особа та позивач вказали суду, що при вирішені питання про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком відповідачка не заперечувала щодо такого, тобто спір між батьками відсутній. Виходячи з цього, орган опіки та піклування, встановивши, що мати фактично самоусувається від виховання дітей, зробив висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як встановлено під час розгляду справи, спільні діти сторін проживають разом із батьком, спір між сторонами щодо визначення місця проживання дітей відсутній.

Вказану обставину учасники процесу визнають і не оспорюють.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що права дітей жодним чином не порушені, оскільки за взаємною згодою її батьків, діти проживають разом із батьком.

За нормами частин першої та другої статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, у даній справі, за спільною згодою матері та батька, які проживають окремо, їх діти проживають із батьком.

Як наслідок, відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо визначення місця проживання дітей сторін, оскільки такого спору немає.

З урахуванням наведеного, суд приходить до переконливого висновку, що відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дітей унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову в частині зазначених вимог, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Зокрема, із заяви відповідачки судом встановлено, що вона надала згоду на проживання їх дитини разом із позивачем.

Тобто, бажання сторін щодо визначення місця проживання їх дітей, є їх спільним і відповідає їх волі.

Тож, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично відсутній предмет спору щодо визначення місця проживання їх дітей, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін. Про факт відсутності предмета спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач повністю і беззаперечно погоджується на подальше проживання їх дітей із позивачем, не чинила і не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дітей разом із нею.

Отже, суд переконався у тому, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх дітей ґрунтуються на їх спільній згоді.

Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивача щодо визначення місця проживання його дитини не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони і не потребують здійснення ефективного судового захисту.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами після звернення з позовом, за умови подання доказів такого врегулювання.

Таким чином, оскільки сукупність усіх наведених вище фактичних обставин дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дітей сторін, суд приходить до висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі за такими позовними вимогами.

На підставі наведеного, необхідно закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 189, 196-198, 200, 255, 259-260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; НОМЕР_2) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги орган опіки та піклування Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області (вул. Центральна 93-А, смт. Іванівка Березівського району Одеської області; ) про визначення місця проживання дітей з батьком.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 20 червня 2024 року.

СуддяІ. В. Погорєлов