Номер провадження 2/570/28/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

представника позивача - адвоката Павлюк І.А.,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Шмайхеля К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_2 зазначає, що є власником транспортного засобу «Audi А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Свій транспортний засіб передав у користування для свого знайомого ОСОБА_3 11 жовтня 2020 року близько 23 год. 31 хв в м. Рівне трапилася ДТП за участю належного позивачеві на праві власності транспортного засобу за наступних обставин. На перехресті вул.Соборна-В.Чорновола-Міцкевича водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Daewoo Nexia", д.н.з. НОМЕР_2 , виїхав на перехрестя на заборонений (жовтий) сигнал світлофора та допустив зіткнення з автомобілем марки "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався через перехрестя зі сторони вул. С.Петлюри в напрямку вул. Київська, після чого автомобіль марки "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 продовжив самовільний рух по інерції та допустив зіткнення з автомобілем марки "Peugeot Partner", д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , а також уламками деталей автомобілів було пошкоджено автомобіль марки "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2020 року у справі № 569/17118/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн. 00 коп. (триста сорок грн. 00 коп.).

18.12.2020 року дану постанову було залишено без змін Рівненським апеляційним судом.

14.06.2021 року Рівненський апеляційний суд виніс постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив. Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року щодо ОСОБА_3 скасував, а провадження у справі заст. 124 КУпАП закрив на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки "Daewoo Nexia", д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , була застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».

Відповідно до Звіту № 357.21К складеного 26.08.2021 року вартість відновлювального ремонту "Audi А6" реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 237389,47 грн.

01.07.2021 року на картковий рахунок позивача від «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було здійснено страхове відшкодування на суму 127 400,00 грн.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачеві пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує виплачений йому розмір страхового відшкодування, то із відповідача ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі N 587/1080/16-ц (провадження N 61- 20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі N 370/2787/18 (провадження N 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі N 753/4696/16-ц (провадження N 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19).

Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача 109 989 грн. 47 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, судовий збір 1099 грн 89 коп. та 6000 грн витрат на правничу допомогу.

У відзиві вх.22702 від 28.12.2021 року представник відповідача адвокат Шмайхель А.К. зазначив про те, що позовні вимоги відповідачем визнаються частково у сумі 6600 грн, в іншій частині вимоги не визнаються з наступних підстав.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Daewoo Nexia", д.н.з. НОМЕР_2 , який належить відповідачу була застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно договору страхування (полісу) № АО/4293725. Ліміт відповідальності страховика вище вказаним полісом встановлено за шкоду заподіяну майну - 130 000 ґрн., франшиза - 2 600 грн.

На виконання договору страхування, 15.10.2020 року аварійним комісаром ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» був оглянутий пошкоджений автомобіль позивача та 18.10.2020 р. була складена ремонтна калькуляція, згідно якої вартість відновлювального ремонту автомобіля "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, було визначено в розмірі 134 000,00 грн. (без ПДВ). З вказаною ремонтною калькуляцією позивач погодився і не оспорював її у передбаченому законом порядку.

01.07.2021, як зазначає сам позивач у позові, йому на картковий рахунок від ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було здійснено страхове відшкодування на суму 127 400,00 грн.

Тобто, з визначеного страховиком розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля, позивачу було недоплачено лише 6600 грн., з яких 2600 грн. франшиза згідно договору (полісу) страхування, а 4000 грн. сума, що перевищувала ліміт відповідальності страховика.

В свою чергу, позивач, обґрунтовуючи заявлену ним в позові суму матеріального збитку посилається на Звіт № 357.21 про оцінку автомобіля "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 , складений 26.08.2021 року на його замовлення приватним підприємцем, оцінювачем, аварійним комісаром ОСОБА_6 .

Згідно вказаного звіту вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП, складає без ПДВ 204040,00 грн., а з ПДВ 237389,47 грн.

Визначені у Звіті № 357.21 суми вартості відновлювального ремонту автомобіля "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, як без ПДВ так і з ПДВ, на думку відповідача ОСОБА_1 , є значно завищеними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки значно різняться з сумою вартості відновлювального ремонту, яка була визначена страховою компанією.

На думку відповідача сума відновлювального ремонту в розмірі 134000,00 грн., яка була визначена ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» є саме тією сумою, яка підлягає сплаті позивачу за пошкодження належного йому автомобіля "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 , що в ході розгляду даної справи необхідно встановити шляхом проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Крім того, позивач безпідставно просить суд стягнути з відповідача саме визначену в Звіті № 357.21 суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням податку на додану вартість (ПДВ), адже до свого позову ним не додано жодних доказів того, що пошкоджений в ДТП автомобіль "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 був фактично відремонтований і що надавач послуг з ремонту є платником податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.

Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення позивачем ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, останній мав би право на відшкодування сплаченого ним податку, в даному випадку за рахунок відповідача, якщо понесення витрат зі сплати цього податку було б підтверджено відповідними доказами.

Зазначена позиція відображена в постановах Верховного Суду від 22.12.2020 р. у справі № 565/1210/19, від 21.12.2020 р. у справі № 911/286/20 та від 15.10.2020 р. у справі № 755/7666/19.

У своїй позовній заяві позивач жодним чином не аргументує того, чому доданий ним до позову Звіт № 357.21 про оцінку автомобіля "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 значно різниться з ремонтною калькуляцією зробленою страховою компанією, а також не надав жодних доказів проведення ремонту автомобіля і його вартості.

Також не підлягає до задоволення заявлена у позовній заяві вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат у розмірі 6000,00 ірн., які нібито були понесені позивачем на правничу допомогу.

В свою чергу позивачем не доданий до позовної заяви попередній розрахунок суми судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, не додано жодних доказів надання правничої допомоги, а лише вказана сума таких витрат, яка жодним чином не відображає обсягу наданих адвокатом послуг та їх вартість.

А тому відповідач вважає, що понесення позивачем витрат на правничу допомогу останнім не доведено.

З огляду на вище викладені обставини та норми закону позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає до задоволення лише частково в сумі 6600,00 грн.

Просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в частині стягнення на його користь матеріальної шкоди в сумі 103 389,47 грн. та 6000,00 грн. витрат на оплату правничої допомоги.

14.06.2023 року представником позивача адвокатом Павлюк І.А. до суду подані пояснення вх. 10088 від 14.06.2023, в яких зазначає наступне.

26.08.2021 року судовим експертом, оцінювачем, аварійним комісаром ОСОБА_6 , свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного судового експерта № 1685 від 11.04.2014 року, свідоцтво оцінювача МФ № 7766 від 12.02.2011 року, свідоцтво аварійного комісара № НОМЕР_5 від 18.12,2009 року, який має повну технічну освіту зі спеціальності «Автомобілі і автомобільне господарство» кваліфікацію «інженер механік», стаж роботи за спеціальністю з 2009 року, було проведено експертне автотоварознавче дослідження КТЗ та складено Звіт № 357.21 К про оцінку автомобіля "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 .

За ініціативою позивача автотоварознавчими дослідженнями (в матеріалах справи, звіти від 26.08.2021 року № 357.21К) встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 618 012,49 гривень (без зносу), а з врахуванням зносу та з врахуванням того, шо транспортний засіб має сліди відновлювального ремонту кузова (де взято найвищий коефіцієнт 10%, як пояснив ОСОБА_6 ) - 237389,47 грн. (з ПДВ).

В описовій частині об`єкта оцінки звіту № 357.21К ОСОБА_6 зазначено, що автомобіль мав сліди відновлювального ремонту кузова, що свідчить про врахування стану автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінювач для проведення оцінки здійснив особистий огляд пошкодженого автомобіля, під час якого встановлено його технічний стан, умови експлуатації, комплектацію, зовнішні та приховані пошкодження, що зазначено в протоколі огляду транспортного засобу від 12.07.2021 року (дата огляду).

Відповідно до Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість), який було складено страховим комісаром ПрАТ «Ураїнська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перераховано 24 позиції назв деталей та опису пошкоджень та зазначено, що про розборі транспортного засобу можливе виявлення прихованих дефектів. Також в даному акті не зазначено характер пошкоджень. Даний Акт позивачем не підписувався.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу, який було зроблено експертом, оцінювачем ОСОБА_6 , зазначено власником транспортного засобу Позивача - ОСОБА_2 зазначено 39 позицій назв елемента, деталі та опис пошкодження та відповідно характер пошкоджень - заміна, ремонт чи фарбування.

Відовідно до п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) (надалі Методика) вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження.

Тому, в звіті № 357.21К зазначено дату проведення оцінки 11.10.2020 року та відповідно зроблено ремонтну калькуляцію на цю дату, так як ДТП трапилося 11.10.2020 року.

Отже, ремонтна калькуляція № 20-0345532 від 18.10.2020 року складена не на дату ДТП, як того вимагає нормами Методики.

Для визначення обсягу та вартості ремонтних робіт оцінювачем до звіту № 357.21К додатково складено ремонтну калькуляцію з визначення об`єму та вартості запчастин, робіт та матеріалів, що є необхідними для відновлення автомобіля до попереднього стану.

Ремонтна калькуляція від 11.10.2020 року була складена з врахуванням ПДВ. В свою чергу ремонтна калькуляція від 18.10.2020 року складено без врахування ПДВ, що відслідковується на сторінці 16 (ремонтна калькуляція від 18.10.2020 року) в розділі «запасні частини» і на аркуші 5 (ремонтна калькуляція від 11.10.2020 року) в розділі «запасні частини», якщо, наприклад, порівняти пункти 1482 на двох калькуляціях, то видно, що суму у розмірі 28441,76 визначена без врахування ПДВ.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено складання висновку без огляду транспортного засобу. Тому, сторона відповідача не була позбавлена можливості клопотати перед судом в призначенні експертизи у випадку непогодження із звітом № 357.21К.

Тому, вимоги позовної заяви є обгрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та підлягають задоволенню.

25.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників.

30.08.2022 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача адвоката Шмайхеля А.К. призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, зупинено провадження у справі.

07.12.2022 року ухвалою суду відновлено провадження у справі у зв`язку з клопотанням експерта про неможливість проведення експертизи у справі.

26.06.2023 р. за клопотанням представника відповідача судом витребувано докази.

21.09.2023 року ухвалою суду клопотання представника відповідача адвоката Шмайхеля А.К. про проведення судової автотоварознавчої експертизи - задоволено. Провадження по справі на час проведення експертизи - зупинено.

09.11.2023 р. відновлено провадження у справі для вирішення клопотання експерта.

13.11.2023 р. за клопотанням відповідача судом витребувано докази.

13.12.2023 р. клопотання експерта задоволено, провадження у справі зупинено.

22.03.2024 судовим експертом Волинського відділення ЛНДІСЕ МЮ України Крук Андрієм було зроблено Висновок експерт за № 4427-Е про те, що виходячи з наданих судом матеріалів цивільної справи, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коофіціенту фізичного зносу автомобіля "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, на дату ДТП, яка сталася 11 жовтня 2020 року близько 23.31 год. в м. Рівне на перехресті вулиць Соборна В.Чорновола-Міцкевича, могла становити 206246,38 грн.

02.04.2024 року ухвалою суду поновлено провадження у справі.

24.04.2024 року за вх.7454 до суду подано клопотання в порядку ст.49 ЦПК України представником позивача адвокатом Павлюк І.А., в якому вказано, що в позовній заяві ставилася вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 109989 грн. 47 коп.

Так як експертизу Волинським відділенням ЛНДІСЕ МЮ України було проведено після початку першого судового засідання, керуючись ст.. 43, 49 ЦПК України зменшують позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, та просять суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти у розмірі 78846 грн. 38 коп., витрати на сплату судового збору у розмірі 1099 грн. 89 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Павлюк І.А. підтримала позовні вимоги згідно клопотання, поданого в порядку ст.49 ЦПК України від 24.04.2024 р.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шмайхель К.А. в судовому засіданні визнали позовні вимоги повністю згідно клопотання в порядку ст.49 ЦПК України поданого представником позивача адвокатом Павлюк І.А. про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 78846 грн. 38 коп.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги згідно клопотання, поданого в порядку ст.49 ЦПК України від 24.04.2024 р., підлягають до задоволення у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2020 року близько 23 год. 31 хв в м. Рівне трапилася ДТП за участю належного позивачеві на праві власності транспортного засобу за наступних обставин. На перехресті вул.Соборна-В.Чорновола-Міцкевича водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Daewoo Nexia", д.н.з. НОМЕР_2 , виїхав на перехрестя на заборонений (жовтий) сигнал світлофора та допустив зіткнення з автомобілем марки "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався через перехрестя зі сторони вул. С.Петлюри в напрямку вул. Київська, після чого автомобіль марки "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 продовжив самовільний рух по інерції та допустив зіткнення з автомобілем марки "Peugeot Partner", д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , а також уламками деталей автомобілів було пошкоджено автомобіль марки "Dacia Logan", д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2020 року у справі № 569/17118/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн. 00 коп. (триста сорок грн. 00 коп.).

18.12.2020 року дану постанову було залишено без змін Рівненським апеляційним судом.

14.06.2021 року Рівненський апеляційний суд виніс постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив. Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року щодо ОСОБА_3 скасував, а провадження у справі заст. 124 КУпАП закрив на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судами встановлено, що винним у ДТП, яка мала місце 11 жовтня 2020 року близько 23 год. 31 хв в м. Рівне на перехресті вул.Соборна-В.Чорновола-Міцкевича, визнано відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки "Daewoo Nexia", д.н.з. НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки "Daewoo Nexia", д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , була застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».

Відповідно до Звіту № 357.21К складеного 26.08.2021 року вартість відновлювального ремонту "Audi А6" реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 237389,47 грн. (а.с.8).

01.07.2021 року на картковий рахунок позивача від «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було здійснено страхове відшкодування на суму 127 400,00 грн., що стверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 (а.с.24).

22.03.2024 судовим експертом Волинського відділення ЛНДІСЕ МЮ України Крук Андрієм було зроблено Висновок експерт за № 4427-Е про те, що виходячи з наданих судом матеріалів цивільної справи, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коофіціенту фізичного зносу автомобіля "Audi А6", д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, на дату ДТП, яка сталася 11 жовтня 2020 року близько 23.31 год. в м. Рівне на перехресті вулиць Соборна В.Чорновола-Міцкевича, могла становити 206246,38 грн.

З урахуванням вказаного висновку, представник позивача зменшила позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти у розмірі 78846 грн. 38 коп., витрати на сплату судового збору у розмірі 1099 грн. 89 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. (пояснення 24.04.2024 року за вх.7454).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме° по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, шо без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо- транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону №1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 у справі №6-2808цс15.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачеві пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує виплачений йому розмір страхового відшкодування, то із відповідача ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

В порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1099,89 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Павлюк І.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надала: договір про надання правничої допомоги адвокатом від 14.09.2021 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВК № 1030824 від 13.10.2021 року; рахунок на оплату згідно Договору від 14.09.2021, який містить перелік наданих послуг та їх вартість; меморіальний ордер від 09.12.2021 на суму 2000 грн; меморіальний ордер від 31.03.2022 на суму 4000 грн.

Відповідно до пункту 3.1 договору про надання правової допомоги, розмір гонорару Бюро становить 6000 грн.

Згідно з меморіальним ордером від 09.12.2021 на суму 2000 грн та меморіальним ордером від 31.03.2022 на суму 4000 грн., за послуги адвоката сплачено 6000 грн.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доведеність понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у судів розмірі 6000,00 грн та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом обсягу роботам, часу, виплаченого гонорару.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

У відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», звертаючись до суду із позовом про стягнення 109 989 грн. 47 коп. сплатив судовий збір у розмірі 1099,89 грн., (тобто, 1. За подання до суду: 1) позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 908,00 грн. та не більше 11 350,00 грн.).

При цьому представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог про стягнення 78 846,38 грн., яка прийнята судом, відповідно 1 відсоток ціни позову становить 788,46 грн., що є менше ніж 908,00 грн., а саме на 191,89 грн., тому вказана різниця у розмірі 191,89 грн. підлягає поверненню позивачу.

З відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, грошові кошти у розмірі 78 846 грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Повернути ОСОБА_2 191,89 грн. судового збору, які були сплачені згідно квитанції від 13.10.2021 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_6 від 03.08.2016 р., адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 30.04.2024 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.