КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року

справа № 754/6167/23

провадження № 22-ц/824/3120/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Бобко К.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державна компанія «Укрспецекспорт»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вєдєрнікової Олени Сергіївни на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року, постановлене під головуванням судді Лісовської О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії «Укрспецекспорт» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державної компанії «Укрспецекспорт» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, відповідно до наказу Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» № 380-к від 22.12.2020 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ДК «Укрспецекспорт» на посаду провідного консультанта Юридичного управління, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці ОСОБА_1

02.12.2022 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників ДК «Укрспецекспорт» ОСОБА_1 було повідомлено про заплановане скорочення посади провідного консультанта Юридичного управління та попереджено про наступне вивільнення з 03.02.2023 року. У зазначеному Повідомленні про звільнення відповідач також повідомив ОСОБА_1 про те, що станом на день складання цього повідомлення в ДК «Укрспецекспорт» відсутня інша робота, яку б він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду.

03.02.2023 року ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного консультанта Юридичного управління відповідно до наказу ДК «Укрспецекспорт» № 41-к від 02.02.2023 року в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначена обставина підтверджується відповідним записом у трудовій книжці ОСОБА_1 на стор. 16-17, та наказом ДК «Укрспецекспорт» про звільнення ОСОБА_1 від 02.02.2023 року № 41-к.

Відповідно до наказу ДК «Укрспецекспорт» № 115-ШР від 26.11.2022 р. у штатному розписі ДК «Укрспецекспорт» було скорочено, зокрема, чотири посади провідного консультанта Юридичного управління, одна посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи Юридичного управління та одна посада провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи Юридичного управління.

Позивач вважає незаконним своє звільнення з посади провідного консультанта Юридичного управління ДК «УКРСПЕЦЕКСПОРТ» згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки відповідачем порушена процедура звільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників, внаслідок чого гарантоване Конституцією України право позивача на захист від незаконного звільнення було порушено, зокрема, відповідачем не було виконано свого обов`язку щодо пропозиції позивачу всіх вакантних посад чи іншої роботи у ДК «Укрспецекспорт» протягом 2 місяців з моменту попередження про скорочення його посади, відповідач не врахував переважне право позивача на залишенні на роботі.

Відповідно до довідки-розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 від 06.03.2023 року № USE-113-29, наданої dідповідачем, середньоденна заробітна плата, розрахована відповідно до постанова КМУ від 08.02.95 №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за останні два місяці роботи, склала 3563,24 грн. Після незаконного звільнення з роботи у ДК «Укрспецекспорт» позивач з 03.02.2023 року не працює

На підставі викладеного, з урахування заяви про збільшення позовних вимог позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ ДК «Укрспецекспорт» № 41-к від 02.02.2023 року про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на роботі у ДК «Укрспецекспорт», а саме на посаді провідного консультанта Юридичнгого управління ДК «Укрспецекспорт»; стягнути з ДК «Укрспецекспорт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2023 року по 14.08.2023 рік у ромізір 484600,64 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Вимоги обґрунтовані тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема про відсутність посад, які б відповідач міг запропонувати позивачу протягом 2-х місячного строку до дня його звільнення.

Вказує, що відповідачем підтверджено факт пропонування новоутвореної посади - заступника начальника юридичного управління, одному із чотирьох провідних консультантів, посади яких скорочувались разом із посадою позивача. Також, вказує, що була вакантною посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління, однак позивачу вказана посада запропонована не була.

Зазначає, що освіта, кваліфікація, досвід роботи та професійна навички відповідали критеріям новоствореної посади.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду на момент попередження про звільнення працівнику пропонуються не всі вакантні посади, а вакантні посади, які працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Зазначає, що оскільки вакантна посада заступника начальника Юридичного управління була одна, тому запропонована вона могла бути лише одній особі, яка зважаючи на положення ст. 42 КЗпП України мала переважне право залишення на роботі.

У день звільнення позивачу не пропонувалась інша робота у Державній компанії «Укрспецекспорт» оскільки у штатному розписі компанії були відсутні посади, що передбачали роботу за професією чи спеціальністю позивача.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із дотримання відповідачем процедури звільнення особи в повному обсязі та того, що позивач не мав переважного права на залишення на роботі, оскільки таке право не застосовується між працівниками, що займають різні посади та різні функціональні обов`язки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 24.12.2020 року був прийнятий на посаду провідного консультанта Юридичного управління Державної компанії «Укрспецекспорт», що підтверджується записами у трудовій книжці.

Відповідно до наказу Державної компанії «Укрспецекспорт» від 26.11.2022 року № 115-ШР було вирішено скоротити 25 % штату та чисельності працівників Компанії (всього 105 працівників). Зі змісту вказаного наказу вбачається, що у ДК «Укрспецекспорт» було вирішено скоротити як структурні підрозділи у повному складі, так і окремі посади в структурних підрозділах в організаційно-штатній структурі та штатному розписі ДК «Укрспецекспорт». Зокрема, у Юридичному управлінні ДК «Укрспецекспорт» підлягали скороченню усі чотири існуючі посади провідного консультанта, одна посада провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи (з трьох існуючих), одна посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи (з чотирьох існуючих).

26.11.2022 року наказом ДК «Про затвердження та введення в дію організаційної структури та штатного розпису Державної компанії «Укрспецекспорт» №117-ШР було затверджено та введено в дію з 26.01.2023 року організаційну структуру та штатний розпис ДК «Укрспецекспорт».

02.12.2022 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників ДК «Укрспецекспорт» ОСОБА_1 було повідомлено про заплановане скорочення посади провідного консультанта Юридичного управління та попереджено про наступне вивільнення з 03.02.2023 року. У зазначеному Повідомленні про звільнення відповідач також повідомив ОСОБА_1 про те, що станом на день складання цього повідомлення в ДК «Укрспецекспорт» відсутня інша робота, яку б він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду.

Наказом ДК «Укрспецекспорт» від 02.02.2023 № 41-к ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 вказує про те, що його звільнення відбулося з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки він має переважне право на залишенні на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці перед іншими працівниками, а тому вважає, що повинен бути поновлений на роботі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У постанові Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі № 759/3048/23 зазначено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 742/1209/18 роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 не вбачала правових підстав відступити від цих висновків.

Отже, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Крім того, як зазначено Верховний Суд у своїй постанові від 18.03.2020 року по справі № 461/3024/18, законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати. При цьому бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

В матеріалах справи наявна копія повідомлення іншого працівника відповідача - Волинського А.В. якого попереджено про наступне вивільнення та запропоновано посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління на період увільнення ОСОБА_3 від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації до дня фактичного виходу ну роботу ОСОБА_3 .

Крім того, Наказом ДП «Укрспецекспорт» № 117-ШР від 26.11.2022 року затверджено та введено в дію з 26.01.2023 року організаційну структуру ДП «Укрспецекспорт» та штатний розпис ДП «Укрспецекспорт».

З витягу зі штатного розпису ДП «Укрспецекспорт» від 03.02.2023 року вбачається введення посади заступника начальника Юридичного управління.

Водночас, відповідачем не було надано позивачу вакантних пропозицій щодо наявної роботи протягом двох місячного періоду з моменту повідомлення і до дня звільнення.

Доказів відмови позивача від переведення на іншу роботу на підприємстві також не встановлено.

Відтак колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у порушення частини третьої статті 49-2 КЗпП України не виконав обов`язку по працевлаштуванню позивача, оскільки останньому не були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на момент звільнення, зокрема не було запропоновано посаду заступника начальника Юридичного управління та провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління на період увільнення ОСОБА_3 від роботи.

Отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Державного Підприємства «Укрспецекспорт» №41-к від 02.02.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Інший висновок суду є помилковим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до довідки ДП «Укрспецпроект» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 3563,24 грн (а.с. 26-27 т.1)

Відповідно до розрахунку позивача, який суд приймає до уваги, середній заробіток за період з 03.02.2023 року по 14.08.2023 року становить 484600,64 грн (3563,24 грн х 136 робочих днів).

Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає, оскільки позов задоволено, судовий збір за подачу позову у ромізір 6993,2 грн та за подачу апеляційної скарги у розмірі 10489,80, а всього 17483,00 грн по справі необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позову.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вєдєрнікової Олени Сергіївни задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року скасувати, постановити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Державної компанії «Укрспецекспорт» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державної компанії «Укрспецекспорт» № 41-к від 02.02.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на роботі у Державній компанії «Укрспецекспорт» на посаді провідного консультанта Юридичного управління Державної компанії «Укрспецекспорт».

Стягнути з Державної компанії «Укрспецекспорт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2023 року по 14.08.2023 року у сумі 484 600,64 грн.

Стягнути з Державної компанії «Укрспецекспорт» на користь держави судовий збір у розмірі 17 483,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді