Справа № 577/5811/23
Провадження № 2/577/70/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Ярмак О.М.,

за участі секретаря судового засідання Рябовол А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в місті Конотопі Сумської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 420 108 грн 00 коп,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та прохає стягнути з нього заборгованість за договором позики від 06 грудня 2021 року в розмірі 420 108 грн 00 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 грудня 2021 року він надав ОСОБА_2 за договором позики у борг кошти в розмірі 1 000 доларів США, про що відповідач власноруч написав йому розписку. В свою чергу відповідач брав на себе зобов`язання повернути борг в строк до 06 лютого 2022 року. При укладенні договору вони визначили, що у разі неповернення відповідачем в строк до 06 лютого 2022 року боргу, ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати проценти за користування отриманими за договором позики від 06 грудня 2021 року коштами у розмірі 50 % щомісяця від суми позики до дати фактичного повернення боргу. Однак станом на 26 жовтня 2023 року ОСОБА_2 не повернув йому заборгованість за договором позики, тому він повенен крім боргу за договором позики в розмірі 1 000 доларів США, сплатити йому проценти за користування належними йому грошовими коштами за період з 06 лютого 2022 року до 06 листопада 2023 року за 21 місяць в сумі 10 500 доларів США (500 доларів США х 21 місяць). Всього ОСОБА_2 повинен сплатити йому борг за договором позики на загальну суму 11 500 доларів США, що у перерахунку на національну валюту України згідно офіційного курсу Національного банку України, встановленого станом на 26 жовтня 2023 року, згідно якого 1 долар США дорівнював 36 грн 53 коп, становить 420 108 грн 00 коп.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2023 року провадження у справі було відкрито, визначено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання у справі призначено на 06 грудня 2023 року на 10 год. 00 хв (а.с. 12).

Відповідно до ухвали суду від 06 грудня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справа призначена до судового розгляду на 20 грудня 2023 року на 11 год. 30 хв. (а.с. 24).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 55 ).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Юсан І.О. у судове засідання також не з`явилася, надала заяву, в якій прохає розгляд справи провести без її участі та без участі відповідача ОСОБА_2 , зазначила, що ОСОБА_2 позов визнає частково в частині стягнення суми боргу, зазначеної у розписці (а.с. 54).

Суд, дослідивши надані докази, приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Статтею ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, від 10.08.2022 у справі № 504/369/18.

У постанові від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником у борг коштів із зобов`язанням їх повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов.

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) та у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) суд вказав, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

В судовому засіданні встановлено, що 06 грудня 2021 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір позики та ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 кошти в розмірі 1 000 доларів США на строк до 06 лютого 2022 року. У вказаний строк ОСОБА_2 брав на себе зобов`язання повернути отримані у борг кошти, що підтверджується наданою позивачем розпискою від 06 грудня 2021 року. Також у вказаній розписці ОСОБА_2 вказав, що у разі неповернення боргу в строк до 06 лютого 2022 року, він зобов`язується сплачувати проценти у розмірі 50 % щомісячно від суми позики, починаючи з 06 лютого 2022 року до дня фактичного повернення боргу (а.с. 5, 21).

Надана відповідачем ОСОБА_2 позивачеві ОСОБА_1 розписка містила умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення в строк до 06 лютого 2022 року, а також дату отримання коштів 06 грудня 2021 року та суму отриманих у борг коштів 1 000 доларів США.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частинами 1-3 ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Оригінал розписки від 06 грудня 2021 року про отримання ОСОБА_2 у борг коштів був наданий суду позивачем ОСОБА_1 (а.с. 21), що свідчить про невиконання позичальником ОСОБА_2 умов договору позики від 06 грудня 2021 року.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 квітня 2012 року № 6-24цс12.

За договором позики від 06 грудня 2021 року строк повернення ОСОБА_2 коштів був встановлений до 06 лютого 2022 року (а.с. 21).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 06 грудня 2021 року перед ОСОБА_1 та станом на 06 лютого 2022 року сума коштів, яка неповернута відповідачем становить 1 000 доларів США.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для його виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 82/8536/18 (провадження № 61-254св20) Верховний суд зазначив:

«Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).»

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивач ОСОБА_1 прохає стягнути з відповідача кошти за договором позики від 06 грудня 2021 року в гривнях України, виходячи з курсу долару США до гривні України, встановленого Національним банком України, на час його звернення з позовом до суду - станом на 26 жовтня 2023 року.

За офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України станом на 26 жовтня 2023 року 1 долар США дорівнював 36,5312 гривень України.

Таким чином 1 000 доларів США у перерахунку на національну валюту України із розрахунку, що 1 долар США дорівнював 36,5312 гривень України, станом на 26 жовтня 2023 року становило 36 531 грн 20 коп (1 000 дол США х 36,5312 грн України).

Відповідно до положень ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

При цьому суд звертає свою увагу на те, що право позикодавця на отримання обумовленої договором позики процентів за користування позикою обмежується строком дії самого договору (строком на який була видана така позика).

Договором позики від 06 грудня 2021 року не передбачена сплата ОСОБА_2 процентів за користування отриманими у борг грошовими коштами на період дії договору позики за період з 06 грудня 2021 року до 06 лютого 2022 року.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодекс

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) викладено висновок, що ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання, так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання. При цьому, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За договором позики від 06 грудня 2021 року сторони погодили, що ОСОБА_2 зобов`язується у разі неповернення боргу в строк до 06 лютого 2022 року сплачувати ОСОБА_1 проценти у розмірі 50 % щомісячно від суми позики, починаючи з 06 лютого 2022 року до дня фактичного повернення боргу (а.с. 5, 21).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що того, позивач фактично прохає стягнути з відповідача проценти за порушення виконання зобов`язань за договором позики від 06 грудня 2021 року в розмірі 11 500 доларів США.

При цьому вказані проценти ОСОБА_1 прохає стягнути за період часу з 06 лютого 2022 року до 06 листопада 2023 року

В той же час Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року введений воєнний стан, який діє і на даний час.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за порушення виконання зобов`язань за договором позики від 06 грудня 2021 року за період з 06 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року, тобто за 18 днів в розмірі 321 долар США 43 цента (500 доларів США : 28 х 18).

Проценти за порушення виконання зобов`язань за договором позики від 06 грудня 2021 року за період з 24 лютого 2022 року до 06 листопада 2023 року нараховано у період дії введеного в Україні воєнного стану, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають.

Станом на 26 жовтня 2023 року, виходячи з офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, за яким 1 долар США дорівнював 36,5312 гривень України, 321 долар США 43 цента становлять 11 742 грн 22 коп (321 долар США 43 цента х 36,5312 гривень України).

Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 06 грудня 2021 року в розмірі 1 321 доларів США 43 цента (1 000 доларів США заборгованість за договором позики + 321 долар США 43 цента - проценти за порушення виконання грошового зобов`язання, нараховані відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 06 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року), що становить 48 273 грн 42 коп (36 531 грн 20 коп + 11 742 грн 22 коп).

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 4 201 грн 08 коп (а.с. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 задоволені на 11,5%, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 483 грн 12 коп (4 201 грн 08 коп х 11,5 %).

Керуючись ст.ст. 192, 280, 525, 526, 536, 545, 610, 625, 1046, 1048,1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 200, 259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 грудня 2021 року на загальну суму 48 273 грн 42 коп (сорок вісім тисяч двісті сімдесят три грн 42 коп), що включає в себе заборгованість за договором позики в розмірі 36 531 грн 20 коп (тридцять шість тисяч п`ятсот тридцять одна грн 20 коп) та проценти за порушення виконання грошового зобов`язання, нараховані відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 06 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 11 742 грн 22 коп (одинадцять тисяч сімсот сорок дві грн 22 коп).

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 483 грн 12 коп (чотириста вісімдесят три грн 12 коп).

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

відповідач: ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлений, паспорт громадянина НОМЕР_2 , виданий Конотопським МВ УМВС України в Сумській області 05 лютого 2009 року.

Суддя Ярмак О. М.