ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року м. Чернівці Справа №727/994/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: Чернівецька міська рада,

відповідач: ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю, ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Бойко М.Є., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ЧМР звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , площею 0,0040 га, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 провести перебудову належного їй на праві власності об`єкта нерухомості.

Крім іншого, позовна заява містила прохання про призначення у справі земельно-технічної експертизи (а.с.1-5).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 березня 2024 року призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр».

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , оскаржила таку до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати, а справу направити для продовження розгляду питання про призначення експертизи до суду першої інстанції.

Вказує, що при розгляді питання про призначення експертизи залишено поза увагою право сторін на надання пояснень щодо питань, які можуть бути визначені для проведення експертизи, судом самостійно, без врахування думки сторін визначено питання експерту, не наведено мотивів відхилення від запропонованих питань сторони, не зазначено мотиви поставлених додаткових питань, та яке значення їх вирішення має для справи.

Провадження №22-ц/822/469/24

Стверджує, що приймаючи ухвалу про призначення земельно-технічної експертизи суд включив вирішення питань іншого виду експертизи, а у СП «Західно-Український Експертно- Консультативний Центр» відсутні дозвільні документи і право на проведення експертизи з питань землеустрою, а тому судом неправомірно доручено дане питання на вирішення експертам цієї установи.

Зазначає, що суд допустив порушення норм ст.102 ЦПК України та вийшов поза межі позовних вимог, поставивши питання експерту для надання висновку, які не входять до предмета доказування.

Крім того, суд розглянув і вирішив питання щодо проведення експертизи без участі сторін справи та виходячи за межі позовних вимог.

У відзиві, який надійшов від Чернівецької міської ради, її представник просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Призначаючи у справі експертизу суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи предмет та підстави позову, а також те, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Оскаржувана ухвала суду відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснив судам, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст.1 ЗУ «Про судову експертизу»).

Відповідно до ч.1, 2 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Підстави, умови та порядок призначення експертизи судом регламентовано ст.103 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно (ч.3 ст.103 ЦПК України).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта (ч.4-6 ст.103 ЦПК України).

За приписами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00), експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури та призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи та позову вбачається, що між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, а саме щодо безпідставного та неправомірного користування земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,0040 га відповідачкою ОСОБА_1 , а відтак, для вирішення спору є необхідним призначення відповідної експертизи.

Стосовно доводів щодо відхилення від запропонованих питань сторони та визначення додаткових питань експерту, суд апеляційної інстанції вказує, що у відповідності до ст.103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а тому суд на підставі вказаної процесуальної норми визначив питання, на які має бути надана відповідь експертом.

Доводи з приводу вирішення питання щодо проведення експертизи без участі сторін справи є неспроможним, оскільки представник відповідача приймала участь в судовому засіданні, надавала пояснення з приводу призначення експертизи.

Крім того, з самих матеріалів справи вбачається, що сторона позивача заявила клопотання про призначення експертизи в позовній заяві, таким чином, сторона відповідача мала можливість крім подання відзиву та заперечення щодо призначення такої, запропонувати суду, на їх думку, потрібні для вирішення спору питання у разі призначення такої експертизи, проте матеріали справи таких відомостей не містять.

Що стосується тверджень апелянта, що визначені судом питання, які поставлені перед експертом, виходять за межі обставин, які необхідно встановити у справі, оскільки предметом доказування не є порушення вимог нормативних документів з питань землеустрою та землекористування при розробленні технічної документації, то такі твердження не заслуговують на увагу.

Пунктом 1.2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5) передбачено, що основними видами інженерно-технічної експертизи, крім інших, земельно-технічна експертиза.

Відповідно до п.6.1. Розділу ІІ зазначених Науково-методичних рекомендацій, основними завданнями земельно-технічної експертизи є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки; визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування); визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту.

При цьому, на думку колегії суддів, відповідь на вказані питання може мати значення при вирішенні спору та оцінка висновку експерта щодо їх належності та допустимості як доказу по справі має бути надана в судовому рішенні по суті спору.

Також безпідставними є доводи апелянта, що судом не вірно визначено експертну установу, оскільки у такої відсутні дозвільні документи і право на проведення експертизи з питань землеустрою.

Так, у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення призначений судом експерт невідкладно подає суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за поставленими питаннями (ч.6 ст.104 ЦПК України).

Зазначене узгоджується з положеннями п.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, згідно якого експерт має право у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення невідкладно заявляти клопотання органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), щодо уточнення поставлених експертові питань.

Отже, законом визначений порядок вирішення питань, пов`язаних як з роз`ясненням поставлених питань, якщо у експерта виникнуть сумніви в ході проведення експертизи, так і у разі відсутності у експерта знань для вирішення поставлених судом питань або без залучення інших експертів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції зазначених при вирішенні питання щодо призначення експертизи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною та відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк