Провадження № 22-ц/801/794/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 рокуСправа № 127/19784/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Матківської М. В.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Медончак Мариною Миколаївною, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 29 січня 2024 року у м. Вінниці суддею цього суду ОСОБА_3 , дата складання його повного тексту 02 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дітей.

Позов мотивований тим, що сторони з 15 лютого 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2023 року у справі №127/5228/23. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти сторін залишилися проживати з позивачем та його батьками в будинку, який на праві власності належить його матері ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час діти навчаються у КЗ «Вінницько-Хутірський ліцей» та забезпечені усім необхідним.

Позивач зазначав, що з лютого 2022 року відповідач проживає окремо, не бере участі в утриманні синів, тривалий час нехтує своїми батьківськими обов`язками, з дітьми не спілкується, до них не телефонує, не цікавиться їхнім життя та здоров`ям, не відвідує батьківські збори. При цьому, вона не має визначеного місця проживання та власного житла. Місце перебування ОСОБА_2 позивачу не відоме, вона неодноразово притягувалась до відповідальності, зловживає спиртними напоями, веде розпусний спосіб життя, не працює.

Пославшись на викладені обставини, позивач просив визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із ним.

29 січня 2024 року заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник позивача - адвокат Медончак М.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що не погоджується із висновком суду про те, що між сторонами відсутній спір, вказує, що факт перебування дітей під опікою бабусі поки він перебуває на фронті не свідчить про відсутність спору між сторонами; суд, відмовляючи у задоволенні позову, послався виключно на висновок Органу опіки та піклування Вінницької міської ради.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 13 липня 2011 року та серії НОМЕР_2 від 18 лютого 2015 року (а. с. 9 - 10).

ОСОБА_6 є матір`ю позивача, що видно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12 березня 1985 року (а. с. 16). Їй належить на праві приватної власності будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 187,2 кв.м, житловою - 83.1 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 17).

Старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу Вінницької міської ради 24 лютого 2023 року видано довідку № 5 та 17 квітня 2023 року довідку № 38, з яких слідує, що діти сторін проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . За час проживання позивача за вказаною адресою у правопорушеннях не помічений, скарг на поведінку від жителів старостинського округу не надходило (а.с.13).

27 лютого 2023 року керівником КЗ «Вінницько-Хутірський ліцей» та класними керівниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 видані довідки, у яких серед іншого зазначено те, що матір дітей з 2022 року не бере участі у вихованні синів, не відвідує батьківські збори, зв`язку з нею не має. Діти знаходяться під опікую дідуся та бабусі, які піклуються про них (а.с.11-12).

14 липня 2023 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради надано висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , оскільки спір між батьками щодо місця проживання дітей відсутній, діти перебувають на обліку у Службі у справах дітей Вінницької міської ради як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, тобто батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

З даного висновку слідує, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають з бабусею по лінії батька ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . На засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради ні батько, ні мати дітей не з`явились. Бабуся дітей по батьковій лінії ОСОБА_6 повідомила, що мати ОСОБА_2 у лютому 2022 році покинула синів та з того часу не виявила бажання забрати дітей у свою сім`ю. Батько ОСОБА_1 проживає з ними за даною адресою періодично. Зі слів бабусі ОСОБА_6 , внуки перебувають на її утримані, батько надає кошти на їх утримання в межах своїх можливостей, а мати матеріально не допомагає, дітьми не цікавиться, проживає окремо з 20 лютого 2022 року. З 18 січня 2023 року діти перебувають на обліку у Службі у справах дітей Вінницької міської ради як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання свої батьківських обов`язків. Згідно акту оцінки потреб сім`ї Вінницького міського центру соціальних служб від 18 серпня 2023 року в сім`ї баби ОСОБА_6 наявні ознаки та чинники, що спричиняють складні життєві обставини: діти виховуються без батьків, місце перебування матері дітей ОСОБА_2 невідоме, дітьми займається баба, яка їх і забезпечує (а. с. 63-65).

З рапорту ДОП сектору презентації відділу поліції №1 ВРУП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції Олександра Сірка від 26 листопада 2023 року та відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що перебувають в загальному доступі, видно, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та вона неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 185, ч. 1 ст. 173-2, ч. 1, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 175-1, ст. 183 КУпАП (а. с. 116, 117, 129).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 6, 8 ст. 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові від 14 лютого 2020 року у справі № 574/886/18 Верховний Суд зазначив, що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 року № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Суд першої інстанції, встановивши обставини щодо не взяття участі матері дітей у їх вихованні та неналежного виконання нею своїх батьківських обов`язків, відсутності у неї інтересу щодо життя дітей, зрештою залишення власних дітей на утриманні позивача за місцем його проживання, дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом визначення місця проживання малолітніх дітей разом з ним.

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що не погоджується із висновком суду про те, що між сторонами відсутній спір, вказує, що факт перебування дітей під опікою бабусі поки він перебуває на фронті не свідчить про відсутність спору між сторонами.

Однак такі доводи не можна визнати обґрунтованими, оскільки мати дітей не вимагала від батька дітей змінити їх місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з нею, а тому вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно.

Ухвалення рішення про задоволення позову за відсутності спору щодо визначення місця проживання дітей призведе до порушення прав та інтересів дітей, що є недопустимим.

В контексті наведених аргументів апеляційної скарги необхідно зазначити, що судове рішення про визначення місця проживання дітей з одним із батьків, може бути ухвалене лише тоді, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти, тобто за наявності між ними такого спору, а тому обґрунтування позову ОСОБА_1 тим, що відповідач не бере участі в утриманні синів, тривалий час нехтує своїми батьківськими обов`язками, з дітьми не спілкується, до них не телефонує, не цікавиться їхнім життя та здоров`ям, не відвідує батьківські збори; вона не має визначеного місця проживання та власного житла; місце перебування ОСОБА_2 позивачу не відоме, вона неодноразово притягувалась до відповідальності, зловживає спиртними напоями, веде розпусний спосіб життя, не працює, не є підставою для задоволення такої вимоги позову.

Посилання скаржника у скарзі на те, що суд, відмовляючи у задоволенні позову, послався виключно на висновок Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, спростовуються змістом рішення суду, із якого видно, що суд, відмовляючи у задоволенні позову, послався не тільки на вказаний висновок, а й на інші зібрані у справі докази, оцінивши їх у сукупності. Крім того такі доводи відхиляються апеляційним судом, адже названий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5- 6 ст. 19 СК України). Про це вказав Верховний Суд у постановах від 10 травня 2023 року у справі № 756/9773/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини.

У рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Медончак Мариною Миколаївною, залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2024 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. В. Матківська