Справа № 145/1897/20
Провадження № 2/145/65/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2024 р. смт Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О. ,

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому спрощеному судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що ОСОБА_3 , звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 15.02.2010.

При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею і банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які згідно до заяви отримані відповідачкою для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачці надано у користування кредитну карту.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11900 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.3.2, п.3.3 договору, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому Договором.

В процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_3 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 11.10.2020 має заборгованість - 20600,93 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 15582,86 грн, заборгованість за простроченими відсотками у сумі 3905,50 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК у сумі 1066,91 грн, а також нарахована пеня у сумі 45,66 грн.

Просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 20600,93 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги змінила, просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 14197,47 грн (тіло кредиту у сумі 11725,06 грн, відсотки у сумі 2472,41 грн), оскільки 08.05.2024 в рахунок погашення заборгованості з відповідачки було автоматично списано кошти у сумі 2102 грн. та 3857,80 грн.

Зазначає, що відповідачка до 2018 року користувалась кредитними коштами та виконувала кредитні зобов`язання в повному обсязі, однак починаючи з 2018 року вона використовувала кредитні кошти, але не повертала їх. Частково вносилися кошти на рахунок погашення заборгованості відповідачки у 2020 році її чоловіком, що свідчить про те, що вона знайома з умовами та правилами надання банківських послуг.

Вважає, що розрахунок процентів, які стягувалися банком з ОСОБА_3 проведені за період 25.11.2015-12.10.2020, наданий представником відповідача адвокатом Лісниченком С.В., не може братися до уваги, оскільки у адвоката відсутня бухгалтерська освіта, а проведення судової-бухгалтерської експертизи відповідачем не замовлялося, вважає, що розрахунок адвоката є неналежним доказом.

Представник відповідачка ОСОБА_2 вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З відповідачки на погашення заборгованості банк автоматично списав 6000 грн із державної допомоги, яку вона отримала по народженню дитини.

Щодо прострочених відсотків, згідно 625 ЦК України та пені, вважає, що слід відмовити зважаючи на правову позицію викладену Верховним судом у справі №342/180/17 від 03.07.2019, стороною у справі якої був позивач по справі і йому відома ця позиція, було висловлено ряд правових позицій, а саме: «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору».

Правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, тому визначити яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент підписання заяви є нереальним: Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ОСОБА_3 і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вважає, що згідно контррозрахунок, який проведений ним згідно виписки, наданої банком до матеріалів справи, було стягнуто з відповідачки незаконно відсотки за використання кредитного ліміту у сумі 31689,25 грн, відсотки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ у сумі 1066,91 грн, страховий платіж за договором "Страхування кредитного ліміту" у сумі 4112,22 грн, пеня 1450 грн, телекомунікаційні послуги: IVR3700 Kievstar у сумі 1288 грн, страховий платіж у сумі 180 грн, всього 39786,38 грн. Вважає, що ця сума підлягає зарахуванню на погашення суми кредиту, оскільки списання з відповідачки вищезазначених сум в договорі не передбачені, а були стягнуті самостійно банком, як і сума у розмірі 6000 грн.

На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до укладеного договору б/н від 15.02.2010 ОСОБА_3 отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 кредит.

Відповідач ОСОБА_3 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору, в зв`язку з чим станом на 11.10.2020 має заборгованість - 20600,93 грн, яка складається із:

- заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 15582,86 грн,

- заборгованості за простроченими відсотками у сумі 3905,50 грн.

- заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК у сумі 1066,91 грн, а також нарахована пеня у сумі 45,66 грн, що стверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-9).

08.05.2024 з ОСОБА_3 автоматично списано в рахунок погашення існуючої заборгованості кошти у сумі 2102 грн та 3857,80 грн, що не оспорюється сторонами. Відповідно заборгованість ОСОБА_3 становить 14197,47 грн, яка складається із тіла кредиту у сумі 11725,06 грн та відсотків у сумі 2472,41 грн.

До цього часу вказане зобов`язання не виконано.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 спростовуються наступним.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) виписка з особового рахунку клієнта банку має статус первинного документа.

Однак представником відповідача не доведено повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку клієнта банку вбачається, що ОСОБА_3 здійснювала погашення кредитної заборгованості (а.с.32-35), що свідчить про визнання нею боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору.

До такого ж правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц.

На підставі вищевикладеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.02.2010 у сумі 14197,47 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 2102 грн (а.с.1)

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, тому витрати ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 207, 526, 530, 625, 626, 628, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 76 -82, 89, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.02.2010, у сумі 14197 (чотирнадцять тисяч сто дев`яносто сім) гривень 47 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 17 травня 2024 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", , адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя І.О.Ратушняк