2/303/1842/23
Ряд. стат. звіту - 38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

за участю секретаря судових засідань Лукач К.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року АТ «КБ «Приватбанк» (далі Банк, позивач) звернулося до суду з цим позовом, покликаючись на те, що в 2006 році між сторонами укладено кредитний договір за яким Банк надав відповідачці 14728 доларів США на термін до 11.05.2011 р. В 2016 році була укладена додаткова угода, якою сторони змінила валюту кредиту, графік погашення заборгованості. Проте відповідачка свої зобов`язання з повернення кредиту не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 154386,14 грн, які позивач просить стягнути з відповідачки.

Відповідачка позов не визнає, просить застосувати правила позовної давності, строк якої, на її думку, позивачем пропущено.

Позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом статтей 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання повинні зберігатися належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторінок, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та зобов`язань.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові за розміром та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовується положення абзацу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим абзацом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові витрати у такій сумі, які були передані йому позикодавцем самі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як убачається з матеріалами справи, 11.05.2006 р. між сторонами укладено кредитний договір № MKA1AU45020020, за умовами якого банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 11.05.2011 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 14728,00 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля у сумі 11265,00 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 3463,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,13% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, одноразової комісії 1% від суми кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з «06» по «11» число кожного місяця (а. с. 25).

31.03.2016 р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № MKA1AU04520020, якою змінили валюту зобов`язання з долара США на гривню, у зв`язку з чим визнана сторонами заборгованість на день укладення додаткової угоди склала 2709075,39 гривень.

Водночас сторони узгодили нові умови повернення кредиту та домовилися, що сума заборгованості за кредитом у розмірі 50043,37 гривень анулюється та є прощенням боргу для позичальника.

Також сторони дійшли згоди, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за Договором встановлюється сторонами тривалістю 50 років. Всі інші умови договору лишаються незмінними.

Відповідачка не заперечує отримання кредитних коштів та не оспорює наданий Банком Розрахунок заборгованості за договором № MKA1AU04520020 від 11.05.2006 року, згідно з яким її заборгованість за тілом кредиту становить 154386,14 грн.

Таким чином, відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого, станом на 17.11.2023 р. утворилася заборгованість у розмірі 154386,14 грн, які підлягають стягненню з неї на користь позивача у повному обсязі.

Твердження відповідачки про те, що Банком пропущено строк позовної давності є неспроможним, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Автономія волі при збільшенні позовної давності не обмежена.

Згідно з нормами статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі впливом строку виконання.

Судом встановлено, що строк повернення грошових коштів за кредитним договором від 11.06.2006 р. сторонами визначено до 11 травня 2011 року.

Разом з тим, як зазначалось, 31.03.2016 р. сторони уклали додаткову угоду, якою з-поміж іншого передбачено, що термін позовної давності встановлюється сторонами тривалістю 50 років.

Верховний Суд у постанові від 31.05.21 (справа № 917/265/18) вказав, що додаткова угода це правочин, що вносить зміни до існуючого договору, а Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 (справа №910/9072/17) зазначила, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Тобто зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору (постанова Верховного Суду від 19.03.2019 р. у справі № 916/626/18).

Водночас сплив позовної давності також не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу (постанова Верховного Суду від 11.09.2019 р. у справі № 201/13602/16-ц).

Зважаючи на викладене та з огляду на принцип свободи договору, зобов`язання за кредитним договором сторін у цій справі на момент підписання ними додаткової угоди не припинилися, а отже додаткова угода є чинною, ніким у судовому порядку не оспорена й недійсною, неукладеною чи нікчемною не визнана.

Посилання відповідачки на заяву від 12.04.2016 р., якою вона начебто відкликала свою згоду на укладення кредитного договору на підставі введення її в оману службовцями Банку при підписанні додаткової угода, є безпідставним.

Справді, статтею 1056 ЦК України передбачено право позичальника відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент підписання сторонами додаткової угоди) споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші збори у зв`язку з відкликанням згоди.

Кредитодавець зобов`язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів. За кожний день затримки повернення споживачу коштів, сплачених ним згідно з договором про надання споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів), споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення кредитодавцем.

Проте, як зазначив Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 643/2952/17), реалізація права споживача на розірвання кредитного договору можлива, якщо споживачем дотримано три умови, передбачені законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасне (разом з відкликанням згоди) повернення виданого кредиту або отриманого товару за договором; сплата процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Отож, як свідчать обставини справи, відповідачкою не були дотримані умови розірвання договору про споживчий кредит в частині повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом.

З іншого боку, законом передбачена можливість відкликання згоди на укладення кредитного договору, а не додаткової угоди до нього.

Водночас, заявивши про введення її в оману службовцями Банку під час укладення додаткової угоди від 31.03.2016 р., позивачка не звернулася до суду з позовом про визнання правочину недійсним із зазначеної чи інших, передбачених законом підстав.

Покликання відповідачки на звернення позивача з аналогічним позовом до суду у квітні 2015 року вищевикладеного не спростовує та юридичного значення для вирішення цього спору не має, бо зазначений позов було залишено без розгляду, а позов, залишений судом без розгляду, жодних правових наслідків не породжує. Водночас відповідно до частини 2 статті 259 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, має право звернутися до суду повторно з тим самим позовом.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684 гривень.

Керуючись ст. ст. 526, 549-552, 1054 ЦК України та ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № MKA1AU04520020 від 11.05.2006 року у розмірі 154 386 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста вісімдесят шість) гривень 14 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «КБ «Приватбанк» сплачену суму судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: АТ КБ «Приватбанк», місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий Юрій Мирошниченко