Провадження № 2/470/95/24
Справа № 470/207/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Лусти С.А.,

за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики.

В позові зазначено, що 12 січня 2022 року відповідачка взяла у нього в борг грошові кошти, в сумі 48000,00 грн. зі строком повернення до 15 липня 2022 року. Зобов`язання з повернення коштів відповідачка не виконала, а тому просить суд стягнути з неї на його користь заборгованість за позикою, в розмірі 60443,00 грн., з яких: 48000,00 грн. основний борг, 3269,25 грн. відсотки за користування позикою, 2405,76 грн. 3% річних від простроченої суми за час прострочки та 6768,00 грн. інфляційні втрати. Крім того просив стягнути з відповідачки витрати на оплату судового збору, в розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000,00 грн.

До початку розгляду справи по суті від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він, з урахуванням часткового повернення відповідачкою грошових коштів за позикою, просив стягнути з неї на користь позивача заборгованість, в розмірі 38929,00 грн., з яких: 28000,00 грн. основний борг за позикою, 3269,25 грн. відсотки за користування грошовими коштами, 2263,75 грн. 3% річних від простроченої суми за час прострочки та 5396,00 грн. інфляційні втрати.

Позивач та його представник адвокат Бобко В.А. в судове засідання не з`явилися, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зменшені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність та часткове визнання позовних вимог позивача через повернення йому частини грошових коштів. Відзиву на позовну заяву не направляла.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 12 січня 2022 року відповідачка склала розписку, за якою взяла в борг у позивача 48000,00 грн. із зобов`язанням повернути позику до 15 липня 2022 року (а.с.19).

Свої зобов`язання з повернення позики відповідачка не виконала, про що свідчить наявність у позивача боргового документу, кошти за позикою своєчасно не повернула.

02 листопада 2023 року відповідачка сплатила позивачу 20000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за позикою, а решту коштів, в розмірі 28000,00 грн. до даного часу не повернула. Вказане підтверджується копією платіжної інструкції від 02 листопада 2023 року та не заперечується представником позивача у заяві про зменшення позовних вимог (а.с.23,26-29).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору.

Судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Нормою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, надана позивачем розписка від 12 січня 2022 року у розумінні ЦК України, є договором позики.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення боргу, визначений сторонами в розписці, закінчився 15 липня 2022 року, однак відповідачка суму коштів вчасно не повернула, 02 листопада 2023 року сплатила позивачу лише 20000,00 грн., а решту 28000,00 грн. не повернула і дотепер.

Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка не в повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання з повернення позики, позовні вимоги позивача щодо стягнення з неї заборгованості за основним боргом, в розмірі 28000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідачки процентів, то частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З цього слідує, що відсотки за позикою виплачуються лише в межах дії договору позики. Аналогічний висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12.

Так строк дії позики за розпискою відповідачки складає період з 12 січня 2022 року до 15 липня 2022 року. У вказаний період облікова ставка НБУ складала: з 12 до 20 січня 22 року - 9%, з 21 січня до 02 червня 2022 року - 10%, а з 03 червня до 15 липня 2022 року - 25%.

За такого вимоги позивача про стягнення з відповідачки 3269,25 грн. відсотків за користування позикою, виходячи із суми позики 48000,00 грн. за вказаний період, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, за вимогами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 15 липня 2022 року до 06 травня 2024 року, за вимогами заяви про зменшення позовних вимог, тобто за 644 дні, із суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача - 48000,00 грн. з 15 липня 2022 року до 20 листопада 2023 року та 28000,00 грн. з 21 листопада 2023 року до 06 травня 2024 року, складає 2263,75 грн. згідно розрахунку позивача, а тому вони підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, у зв`язку з простроченням виконання нею зобов`язання за розпискою.

Також в період з 15 липня до 20 листопада 2022 року індекс інфляції складав 107,1%, а виходячи з суми боргу за розпискою 48000,00 грн. інфляційні втрати за вказаний період, за розрахунком позивача, складали 3408,00 грн. Крім того, в період з 21 листопада 2022 року до 06 травня 2024 року, за вимогами заяви про зменшення позовних вимог, індекс інфляції складав також 107,1%, а виходячи з суми залишку боргу 28000,00 грн., інфляційні втрати за вказаний період, за розрахунком позивача, складали 1988,00 грн.

За такого, загальний розмір інфляційних втрат за період з 15 липня 2022 року до 06 травня 2024 року, які позивач просив стягнути з відповідачки, складає 5396,00 грн., тому вони підлягають стягненню на користь позивача у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за розпискою.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України та з урахуванням вимог ст.137 вказаного Кодексу, суд стягує з відповідачки на користь позивача витрати на оплату судового збору, в розмірі 1211,20 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 7000,00 грн. (а.с.5,10-11).

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 12 січня 2022 року, в розмірі 38929,00 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн., з яких 28000,00 грн. основний борг за позикою, 3269,25 грн. відсотки за користування грошовими коштами, 2263,75 грн. 3% річних від простроченої суми за час прострочки та 5396,00 грн. інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на оплату судового збору, в розмірі 1211,2 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 7000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя С. А. Луста