УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу справи за підсудністю

15 травня 2024 року

м. Харків

Справа № 635/913/24

Провадження № 2/638/4255/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючої судді Яковлевої В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Павлівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

установив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зуєва Людмила Вікторівна, звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради, третя особа - Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Павлівна, в якому просить визначити йому додатковий строк тривалістю 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В позовній заяви позивач зазначає, що він є спадкоємцем після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Стаханів Луганської області батька ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з банківських вкладів в «Приватбанк» та « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2024 року матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини передано за територіальною підсудністю на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині першій статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція. Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна. Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (Частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Водночас, статтею 30 ЦПК України визначено правила виключної підсудності, тобто підсудності, при якій розгляд певних категорій справ може розглядатися лише в чітко визначеному суді.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. При цьому виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Зазначений спір відповідно до вимог статті 19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Суд звертає увагу на наступне.

В усталеній практиці КЦС сформувався підхід, за якого правила виключної підсудності застосовуються до позовів про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (якщо в складі спадщини є нерухоме майно).

Предметом позову є визначення ОСОБА_1 додаткового строку достатнього для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 ,11 вересня 2017 року, тривалістю в три місяці, з часу набрання рішенням суду законної сили.

Зі змісту наданих матеріалів вбачається, що до складу спадкового майна увійшла 2/5 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Стахановської державної нотаріальної контори 27 лютого 2006 року за зареєстрованим номером 2-396.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також зазначено, що правила статті 114 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що зазначений спір щодо надання додаткову строку для подання заяви про прийняття спадщини до складу якого входить нерухоме майно, а саме 2/5 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Стахановської державної нотаріальної контори 27 лютого 2006 року за зареєстрованим номером 2-396, територіально не відноситься до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Таким чином, позови, будь-які вимоги за яким, які безпосередньо або опосередковано пов`язані з нерухомим майном мають пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності, тому правила загальної підсудності у даному випадку не застосовуються.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 462/7217/18, від 17 жовтня 2019 року у справі № 461/6956/17.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що на спірні правовідносини поширюються правила виключної підсудності. При цьому норми статті 27 ЦПК України в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки, як зазначалось вище, до даного спору застосовуються правила виключної підсудності.

Зі змісту статті 30 ЦПК України вбачається, що за деякими категоріями справ на підставі специфіки предмета спору в таких справах процесуальне законодавство чітко встановлює виключну підсудність, за якою лише один конкретний суд серед інших може розглядати таку категорію справ.

Враховуючи, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, повинні пред`являтися за місцезнаходженням майна або основної його частини. Зважаючи на те, що 2/5 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Стахановської державної нотаріальної контори 27 лютого 2006 року за зареєстрованим номером 2-396, яка увійшла в спадкову масу розташована на території

Отже, компетентним та належним судом для розгляду даної справи є Стахановський міський суд Луганської області.

Разом із тим, відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», відповідно до якого Сєвєродонецькому міському суду Луганської області визначається територіальна підсудність справ, які підсудні Стахановському міському суду Луганської області.

У свою чергу, Верховний Суд розпорядженням від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, тому справу необхідно направити на розгляд останнього.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Крім того, слід звернути увагу, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) (частина перша статті 378 ЦПК України).

Згідно частиною дев`ятою статті 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частинами першою та другою статті 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, з метою розгляду справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, суд доходить висновку, що позовна заява не може бути прийнята до провадження Дзержинським районним судом м. Харкова, тому справу необхідно направити на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

На підставі вищевикладеного та керуючись частиною першою статті 31, статтею 32, статтею 260, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Матеріали цивільної справи № 635/913/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини передати на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (51200, вулиця Велика Ковалівка, 10Б, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область).

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.М. Яковлева