Дата документу 31.05.2024 Справа № 336/9665/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/9665/23Головуючий у 1-й інстанції: Петренко Л.В. Повний текст рішення складено 15.03.2024 року.
Пр. № 22-ц/807/1056/24Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2024 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-38), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.03.2021 року станом на 01.08.2023 року у розмірі 30380,65 грн., яка складається із: 30380,65 грн. - заборгованості за кредитом, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2684,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Петренко Л.В. (а.с. 39).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 74-76) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2024 року (а.с. 183-195) позов Банку у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (2) заборгованість за договором про надання банківських послуг monobank від 15 березня 2021 року станом на 01 серпня 2023 року у розмірі 30380,65 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 200-211) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати повністю та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19043,58 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 212).

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю ОСОБА_4 у зв`язку із звільненням останньої у відставку (а.с. 217-218).

Ухвалою апеляційного суду клопотання ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання вищезазначеної апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2024 року у цій справі задоволено, звільнено ОСОБА_3 від сплати судового збору за подання вищезазначеної апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2024 року у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою сторони відповідача у цій справі відкрито 11 квітня 2024 року (а.с. 219-220), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 221).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

22 листопада 2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.

Банк, як позивач, не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну відповідача у цій справі.

Однак, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В автоматизованому порядку суддею Онищенком Е.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із перебуванням останньої у тривалій відпустці (а.с. 227-228).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій, керувався ст.ст. 2, 4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 19, 76-81, 89, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 354-355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Універсал Банк» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність - інші види грошового посередництва (а.с.33).

Відповідно до банківської ліцензії ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 32) внесено до державного реєстру банків на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до Статуту АТ «Універсал Банк» (в новій редакції) АТ «Універсал Банк» (а.с.34 - 35) є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Універсал Банк», тип якого у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» (протокол № 2-2018 від 31 жовтня 2018 р.) було змінено на приватне акціонерне товариство та який було перейменовано на Акціонерне товариство «Універсал Банк».

ОСОБА_5 (у подальшому зміна прізвища на « ОСОБА_6 » - паспорт від 08.12.2021 року, копія а.с. 159 - ст. 82 ч. 1 ЦПК України) звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 15 березня 2021 року (а.с.9).

Підписуючи анкету-заяву ОСОБА_5 погодилася з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 10-22), Тарифами (а.с.23-24), Таблицею обчислення вартості кредиту (а.с.27 зворот) та Паспортом споживчого кредиту (а.с.25-27) складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтвердила і зобов`язується виконувати його умови.

В даній заяві в п. 1 та 2 ОСОБА_5 просила відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я (а.с.64, 142).

Згідно з п. 3 анкети-заяви ОСОБА_5 просила встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку, відповідно до умов Договору. Пільговий період за користування кредитним лімітом становить до 62 днів. У разі виходу з пільгового періоду, на кредит на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1 % на місяць з першого дня користування кредитом.

Згідно з п. 4 анкети-заяви ОСОБА_5 підтвердила, що надані нею документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу та надана нею інформація є правдивою (а.с. 83).

Згідно з п. 6 анкети-заяви ОСОБА_5 засвідчує генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 02529DDDF8A6DD165AAAC02D344737AFF59F08F2E270DD (а.с.70,138), що буде використовуватися для вчинення її дій. Вона визнала, що УЕП є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею з використанням простого електронного підпису або УЕП.

Згідно з п. 9 анкети-заяви ОСОБА_5 усе листування щодо цього рахунку та договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали зв`язку, відповідно до умов договору.

15 березня 2021 року банк відкрив ОСОБА_5 рахунок № НОМЕР_3 , тип рахунку чорна картка, валюта UAH, активна до 02/29, що підтверджується довідкою про наявність рахунку (а.с.64, 87,142).

15 березня 2021 року банк встановив ОСОБА_5 через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «monobank» від 15 березня 2021 року кредитний ліміт 20000,00 грн. (а.с.65).

Відповідно до виписки про рух коштів по картці від 25.09.2023 р. (а.с.58-63, 84-86, 123-128, 139-141) ОСОБА_5 користувалась вказаною карткою (а.с.69), про що відображено відповідні операції, а саме: зняття готівкових коштів, поповнення мобільного телефону, поповнення картки, тощо. Останнє поповнення рахунку відбулося 19 липня 2023 року.

Банк неодноразово направляв відповідачу повідомлення «пуш» (а.с.66-69), в якому повідомляв про суму боргу та просив зв`язатися з банком для вирішення питання з погашення боргу, що підтверджується видруком пуш-повідомлень.

Банк 19 жовтня 2022 року направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору, в якому зазначив, що за кредитом борг понад 90 днів, банк вимагає оплату всієї суми боргу, що підтверджується видруком пуш-повідомлень про заборгованість за кредитом.

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с. 7-8), заборгованість ОСОБА_5 , за договором про надання банківських послуг «monobank» від 15 березня 2021 року станом на 01 серпня 2023 року становить в сумі 30380,65 грн., що складає загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), заборгованість за пенею 00,00 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 00,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд першої інстанції правильно зазначав таке.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що договір про надання банківських послуг (анкета-заява) підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт банку за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету даний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

На підтвердження позову позивач надав розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг monobank від 15 березня 2021 року станом на 01 серпня 2023 року, згідно з яким нарахована заборгованість в сумі 30380,65 грн., що складає загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), заборгованість за пенею 0,00 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0,00 грн.

З виписки про рух коштів по картці ОСОБА_5 від 25.09.2023 р. слідує, що станом 01 серпня 2023 року, заборгованість відповідача по кредитному договору від 15 березня 2021 року становить 30380,65 грн., яка складається з кредитного ліміту 20000,00 грн. та процентів за користування кредитом 10380,65 грн.

Згідно з п. 3 анкети-заяви пільговий період за користування кредитним лімітом становить до 62 днів. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць (а.с.9).

Враховуючи, те що проценти за користування кредитом передбачені умовами договору, які підписані відповідачем, то суд першої інстанції правильно вважав вимоги позивача до відповідача у цій частині вважав обґрунтованими.

Отже, встановивши отримання відповідачем кредиту у межах кредитного ліміту, що також підтверджується випискою з особового рахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 30380,65 грн.

Доводи відповідача та його представника про те, що позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором з урахуванням відсотків, а також неустойки (пені, штрафу), суд першої інстанції правильно відхилив, оскільки позивач не нараховував неустойку і це підтверджується розрахунком заборгованості наявним у справі та випискою про рух коштів по рахунку.

Нарахування процентів за користування кредитом передбачено умовами договору, яким є анкета-заява від 15 березня 2021 року підписана відповідачем.

Згідно з п. 3 анкети-заяви у разі виходу з пільгового періоду, на кредит нараховується процентна ставка 3,1 % на місяць (а.с.9).

Отже, суд першої інстанції правильно вважав вимоги позивача щодо нарахування та стягнення відсотків, передбачених умовами договору, правомірними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» у цій справі підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг monobank від 15 березня 2021 року в сумі 30380,65 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи її заперечень проти позову Банку (відзив відповідача в особі представника - а.с. 117-129) у суді першої інстанції у цій справі у цій частині, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Відповідно до загальних Умов договору кредит (кредитна лінія) - сума грошових коштів, наданих Банком клієнту на термін, обумовлений в договорі, на умовах платності і зворотності. До кредиту (кредитної лінії) відносяться в тому числі суми, списані за рахунок кредитного ліміту на погашення заборгованості із сплати відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів.

Кредитний ліміт (зобов`язання Банку з кредитування) - розмір грошових коштів, зобов`язання з надання яких клієнту бере на себе Банк з момент укладання договору. До кредитного ліміту відносяться в тому числі суми коштів, що можуть бути отримані клієнтом за рахунок кредитного ліміту з метою погашення заборгованості із сплати відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів.

Позичальнику Банком було надано кредитний ліміт Банком по картці, який в подальшому неодноразово змінювався.

Згідно до п. 5.9. Розділу II Умов, на суму наданого Кредиту Банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в Тарифах. Також процентна ставка за кредитом на календарний місяць, наступний за звітним, вказується Банком у мобільному додатку (а.с. 20 зворот).

Оскільки, відповідач від сплати заборгованості у добровільному порядку ухилився (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем апеляційному суду не надані), в зв`язку з чим та відповідно до п.п.5.18, 5.19 п.5 Розділу II Умов кредит став у формі «на вимогу» (а.с.21, 69).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Суд першої інстанції правильно у цій справі виходив із:

- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) вищезазначеного кредитного договору сторін, укладеного в порядку ст. 634 ЦК України (договір приєднання), та який складається не лише із заяви відповідача, як позичальника, від 15.03.2021 року (копія а.с. 9), Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank (а.с. 10-22), з якими відповідач була ознайомлена, оскільки положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява (а.с.9) разом з Умовами, Тарифами (а.с. 10-24), Таблицею обчислення вартості кредиту (а.с. 27 зворот) та Паспортом споживчого кредиту (а.с. 25-27) складають договір про надання банківських послуг (далі - договір). Крім того, п. 3 анкети-заяви від 15.03.2021 року передбачено нарахування процентної ставки за користування кредитним лімітом у розмірі 3,1% на місяць. Недійсність кредитного договору, укладеного у формі анкети-заяви від 15.03.2021 року прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач особисто чи через свого представника у суді першої інстанції у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору сторін не заявляла, також у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного кредитного договору сторін недійним),

- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений кредитний договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами, у тому числі відповідачем та у тому в частині умов про сплату на користь Банку відсотків за користування кредитом за цим договором у вищезазначеному розмірі, від сплати яких відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача у матеріали цієї справи не надані.

Хоча, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову Банку та, відповідно, у спростування позову Банку у цій справі.

Також, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, відповідачем апеляційному суду не надані.

До апеляційної скарги стороною відповідача у цій справі надавались лише докази на підтвердження скрутного майнового стану відповідача (відомості про доходи відповідача станом на 18.03.2024 року - а.с. 206-207, довідка УПСЗН на підтвердження отримання відповідачем одноразової допомоги при народженні дитини - а.с. 208, довідка щодо не перебування відповідача на обліку у центрі зайнятості та не отримання нею у зв`язку із цим відповідної допомоги - а.с. 210) з метою вирішення клопотання сторони відповідача про звільнення відповідача від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі (п. 1 апеляційної скарги а.с. 204).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

Зайве посилання суду першої інстанції у цій справі на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, яка різниться за своїми фактичними обставинами із цією справо, та, відповідно, не підлягала врахуванню судом першої інстанції у цій справі, само по собі не призвело до неправильності вирішення цієї справи по суті, а тому не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги сторони відповідача.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним рішенням судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, не вирішувалось, а тому останнє не може переглядатись апеляційним судом у цій справі. Однак, останнє може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою чи заявою учасників цієї справи в порядку ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку, як позивача, будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Окрім цього, встановлено, що відповідач була звільнена апеляційним судом у цій справі від сплати судового збору за подачу нею вищезазначеної апеляційної скарги в порядку задоволення клопотання сторони відповідача через скрутний майновий стан відповідача ухвалою апеляційного суду від 11 квітня 2024 року (а.с. 219-220).

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 31.05.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Подліянова Г.С.