ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4263/24 Справа № 175/6220/23 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Кошари О.В.

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усиновлення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про усиновлення. В обґрунтування заявлених вимог було зазначено, що заявник ОСОБА_1 бажає всиновити повнолітню особу - ОСОБА_2 , який є сином його дружини ОСОБА_3 . Вказав, що ОСОБА_3 від шлюбу з ОСОБА_4 , який був зареєстрований 12.08.1988, має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини ОСОБА_3 з ОСОБА_4 фактично припинилися в 1996 році, вони проживали роздільно, не вели спільного господарства, але офіційно шлюб було розірвано у 2003 році, відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало чинності 18.12.2003. З 1996 року ОСОБА_3 (заінтересована особа 2) та заявник проживали однією сім`єю разом з сином ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (заінтресована особа 1), якому було на той час 6 років. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 фактично перебували в шлюбних відносинах з 1996 року до моменту реєстрації шлюбу між ними 02.05.2023. Вони тривалий час не оформлювали шлюбні відносини з причини уникнення ризиків визнання їх афілійованими особами у корпоративних відносинах, зацікавленими особами в законодавстві про банкрутство, пов`язаними особами в оподаткуванні. Біологічний батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не брав участі у вихованні сина, не сплачував кошти на утримання сина. За свого життя ОСОБА_4 не визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_2 , родина ОСОБА_4 теж не визнавала його батьківство щодо ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина померлого - ОСОБА_5 не визнала права ОСОБА_2 на спадкування за законом за своїм біологічним батьком, стверджуючи, що вона є єдиною спадкоємицею. Заявник вважає, що таким чином заява про усиновлення ОСОБА_1 ОСОБА_2 має на меті юридичне закріплення фактично існуючих родинних відносин між заявником і заінтересованою особою 1 як батька і сина з 1996 року по теперішній час і полягає в усиновленні одним з подружжя дитини другого з подружжя (а.с.1-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усиновлення - відмовлено (а.с. 97-98).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення заяви (а.с.108-112).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 його батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 26), які перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1988 року (а.с. 25).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2003 року шлюб було розірвано.

ОСОБА_4 , батько заінтересовані особи ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 13.07.2017 (а.с. 28). На момент смерті батька ОСОБА_2 був повнолітньою особою, крім того сторонами не надано а судом не встановлено доказів не виконання ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 02.05.2023 було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 02.05.2023 (а.с.29).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд 1 інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 мав обох батьків, зокрема батька, який не був позбавлений батьківських прав відносно нього. Враховуючи, що судом не встановлено доказів не виконання ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків, наявність однієї лише обставини на яку посилається заявник про те, що він був фактичним батьком дитини і вони хочуть бути родиною юридично, не є підставою для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Усиновлення є прийняттям усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя (стаття 207 СК України).

Відповідно до ст. 211 СК України усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. У разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року зокрема зазначено, що у Сімейному кодексі не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років. Тобто, ані законодавством України, ані усталеною судовою практикою при розгляді такого роду правовідносин не встановлено періоду, який буде достатнім для встановлення між особами стосунків як між батьком та сином. Законом лише встановлений мінімальний вік для усиновлювача, а також мінімальна різниця у віці між усиновлючавем та особою, яку бажають усиновити.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заявнику на даний момент повних 62 роки, ОСОБА_6 на даний момент повних 34 років, що відповідає критеріям визначених у п. 1. 2 статті 211 СК України.

Відповідно до вимог ст. 213 СК України переважне право на усиновлення дитини має громадянин України, у сім`ї якого виховується дитина, який є чоловіком матері, дружиною батька дитини, яка усиновлюється.

Усиновлення здійснюється на підставі рішення суду (частина перша статті 207 СК України) і вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення (стаття 225 СК України).

Правові наслідки усиновлення визначені статтею 232 СК України.

Відповідно до ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Отже, в контексті положень законодавства про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання, у звичайних побутових обставинах.

У виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 208 СК України).

Відповідно ч. 6 ст. 311 ЦПК України встановлено, що заява про усиновлення повнолітньої особи повинна містити відомості, зазначені у частині першій цієї статті, а також дані про відсутність матері, батька або позбавлення піклування. До заяви мають бути додані документи, зазначені у пункті 1 частини другої цієї статті, а також згода особи на усиновлення.

Згідно пункту 1 частини другої цієї статті до заяви про усиновлення дитини за наявності мають бути додані копія свідоцтва про шлюб, а також письмова згода на це другого з подружжя, засвідчена нотаріально, - при усиновленні дитини одним із подружжя.

Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що вирішуючи заяву про усиновлення по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона є необхідною); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин першої - третьої статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

У відповідності до ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріально.

Відповідно до статті 224 СК України, суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Суд не може відмовити особі в усиновленні на тій підставі, що вона вже має або може народити дитину.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усиновлення повнолітнього сина його дружини - ОСОБА_7 .

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 проживали однією сім`єю за однією адресою з 1996 року до повноліття ОСОБА_8 .

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2003 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , укладений 12.08.1988 року у відділ РАЦС Амур - Нижньодніпровського районна м. Дніпропетровська, актовий запис № 882 - розірвано (а.с.27).

Вказаним рішенням встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припиненні в 1997 році.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 , який був біологічним батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №1740 (а.с.28).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 02.05.2023 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.29).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повідомляє, що він з 02.05.2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Остання є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого Амур - Нижньодніпровським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, номер актового запису №1423, дата складання 28.08.1990 року. Цією ж заявою підтверджує відсутність у нього своїх дітей та про намір усиновити повнолітню особу, громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . В присутності нотаріуса стверджує, що в дієздатності не обмежений, під опікою, піклуванням не перебуває, не знаходиться, також не знаходиться в алкогольному або наркотичному стані (а.с.13).

Згідно нотаріально посвідченої заяви повнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній надає свою згоду на усиновлення його ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.14).

Крім цього, з досліджених матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 , отримує достатній дохід, до кримінальної відповідальності не притягувався, забезпечений належними умовами проживання, бере активну участь у житті сина ОСОБА_8 , проявляє батьківську турботу протягом тривалого часу, за станом здоров`я може бути усиновлювачем, що підтверджується відповідними доказами, на обліках в психлікарні та наркодиспансері не перебуває, заявник немає власних дітей.

Судом першої інстанції не було враховано, що заявник протягом тривалого часу, починаючи з 1996 року, не маючи своїх рідних дітей відносився до ОСОБА_8 як до свого рідного сина, ОСОБА_8 фактично все життя приймав ОСОБА_1 за свого рідного батька, називав його батьком та у них склалися відносини як батька та сина.

ОСОБА_2 ще в неповнолітньому віці був позбавлені батьківського піклування, оскільки його біологічний батько ОСОБА_4 не цікавився його життям, не піклувався про стан здоров`я, навчання, тощо, а також не утримував його. Своїм батьком він вважав заявника та називав його «татом».

Колегія суддів звертає увагу, що закон не прив`язує можливість усиновлення повнолітньої особи до юридичного факту позбавлення батьківських прав чи визнання дитини сиротою.

Крім того, як вбачається з заяви про усиновлення, апеляційної скарги та пояснень заявника, метою усиновлення є юридичне оформлення родинного зв`язку, який склався протягом багатьох років.

Колегія суддів вважає, що таке усиновлення буде відповідати як найкращим інтересам повнолітнього сина, стабільним, моральним, духовним та гармонійним відносинам сторін, а також не порушить не чиїх прав.

Враховано бажання сторін, а також відсутність, передбачених законом підстав, які виключають можливість усиновлення заявником повнолітніх дітей, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заяви про усиновлення та можливість її задоволення.

Аналізуючи викладене, надаючи оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи внутрішнє переконання колегії суддів, яке ґрунтується на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності та необхідності забезпечення правової визначеності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_1 та вважає за доцільне задовольнити вимоги заявника.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року скасувати і заяву задовольнити.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 та ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усиновлення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянина України - усиновлювачем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Усиновлення вважається здійсненим із дня набрання законної сили рішенням суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: