Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2221/21

30 квітня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката - Куцого О.С.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

її представника, адвоката - Романишина Д.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті протиправних дій, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті протиправних дій.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в сумі 23093 грн. 00 коп. та 10000 грн. моральної шкоди, а також понесені ним судові витрати по справі.

Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.09.2022 року, ухваленого в порядку заочного розгляду справи, у відповідності до положень ст.ст.280-281 ЦПК України, позов ОСОБА_1 частково було задоволено та стягнуто із відповідача в його користь 23093 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, спричинених в результаті протиправних дій, 908 грн. 00 коп. сплаченого судового збору та 2500 грн. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. В решті вимог позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Разом з тим, ухвалою суду від 27.02.2023 року задоволено заяву ОСОБА_2 , поновлено їй строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасовано вказане вище заочне рішення суду від 26.09.2022 року у даній справі, призначивши її (справу) до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання, з викликом сторін по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, заявлені вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та просили їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 і її представник в судовому засіданні даний позов не визнали і просили суд відмовити в його задоволенні.

Зокрема, представник відповідача в судовому засіданні в обгрунтування заперечень щодо даного позову пояснив, що жоден з наданих позивачем доказів не підтверджує, що саме ОСОБА_2 вчинила відносно позивача та його майна якісь неправомірні дії. З наявного в матеріалах справи відеозапису неможливо достовірно встановити ні по голосу ні, по поведінці, ні по зовнішньому вигляді, що камінням по будинку кидає саме ОСОБА_2 Та й сам відеозапис не відповідає поняттю електронні докази (документи).

Крім, того допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 являється дружиною позивача, тому може надавати суду свідчення на користь позивача - свого чоловіка.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що у 2019 році позивач ОСОБА_1 на належній йому земельній ділянці, що за адресою: АДРЕСА_1 , побудував житловий будинок, який на даний час перебуває у його користуванні, оскільки право власності на нього на даний час ним ще не оформлено у встановленому порядку (а.с.9-14, 15).

Як з`ясовано в ході розгляду справи, ввечері 11.04.2021 року близько 21 год. 20 хв. позивач разом із своєю дружиною ОСОБА_3 та їхніми дітьми: ОСОБА_6 , 2010 року народження, ОСОБА_6 , 2013 року народження та ОСОБА_6 , 2018 року народження перебували у своєму будинку, і в цей час у вікно кімнати де вони знаходились влетів камінь. Звук від розбитого скла у пізній час доби налякав дітей, зокрема вони почали кричати, а найменший син ОСОБА_7 від раптового голосного звуку прокинувся та почав плакати.

Коли позивач вибіг з будинку на подвір?я, то побачив що ОСОБА_2 , тобто відповідач по даній справі, яка проживає неподалік їхнього будинку, збирає на дорозі каміння та кидає їх по будинку. На його з дружиною зауваження з приводу неправомірної поведінки відповідач безпричинно почала висловлюватись в сторону позивача нецензурними словами, продовжуючи кидати камінням у стіни його житлового будинку.

Як вбачається із матеріалів справи, незважаючи на те, що ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 про те, що у його будинку здійснюється відеонагляд, остання всеодно продовжила свою агресивну поведінку, а саме обзивала його та дружину нецензурними словами і продовжувала кидати каміння в будинок, намагаючись попасти ним у відеокамеру встановлену на стіні будинку.

Через декілька хвилин відповідач відійшла в сторону від даного будинку, проте згодом повернулася та продовжила збирати каміння з дороги і кидати його в бік будинку позивача.

Викладені вище події, що мали місце 11.04.2021 року близько 21 год. 20 хв. в АДРЕСА_1 , були зафіксовані на камеру відеонагляду, встановлену на фасаді житлового будинку позивача, відеозаписи з якої долучено стороною позивача до матеріалів справи (а.с.19).

Також наведене підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка пояснила, що в неділю 11.04.2021 року вона, її чоловік - ОСОБА_1 та діти перебували вдома. Близько 21 год. 00 хв. вона вклала дітей спати та вимкнула світло, оскільки на наступний день - в понеділок вони мали йти до школи.

Десь через 15-20 хв. потому у вікно кімнати де вони знаходились, розбивши віконне скло, раптово влетів камінь. Від звуку розбитого скла прокинулися діти та почали з переляку кричати і плакати.

Чоловік відразу вибіг на подвір`я і побачив там сусідку ОСОБА_2 , яка жбурляла по їхньому будинку камінням та обзивала їх нецензурними словами.

Стверджує, що і чоловік і в подальшому вона відразу впізнали ОСОБА_2 , оскільки вона навіть не намагалася приховати свого обличчя, перебувала в явно нетверезому стані та продовжувала збирати з дороги каміння та кидати по фасаді та вікнах їхнього будинку. Також намагалася поцілити в камеру відеонагляду, яка була закріплена на стіні їхнього будинку.

Як перевірено судом, у результаті неправомірних дій з боку відповідача ОСОБА_2 , у будинку позивача було розбито один склопакет вікна однієї з кімнат, вартістю 600 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 14.04.2021 року (а.с.20), пошкоджено вентиляційну решітку на фасаді стіни житлового будинку, вартістю 139 грн. 00 коп., що підтверджується чеком №6 від 19.04.2021 року (а.с.21) та пошкоджено, а саме вибито отвори у семи місцях фасаду будинку, чим спричинено ОСОБА_1 матеріальну шкоду на суму 22354 грн. 00 коп., що підтверджується кошторисом з розрахунку договірної ціни ремонту стін фасаду належного позивачу будинку (а.с.22-30), а всього завдано матеріальної шкоди на суму 23093 грн. 00 коп.

Крім того, судом встановлено, що вказаними неправомірними діями ОСОБА_2 заподіяла ОСОБА_1 моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Спричинену йому моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що він переніс сильний психологічний стрес, отриманий внаслідок раптових безпричинних протиправних дій з сторони відповідача, вчинених у пізній час доби, переживання за своїх малолітніх дітей, які також перелякались в результаті сильних звуків розбитого посеред ночі вікна, звуку ударів каміння у стіну їхнього будинку, висловлювання відповідача нецензурними словами в його та дружини бік.

Також моральна шкода позивача полягає у душевних стражданнях, які він переніс у зв`язку з пошкодженням свого житлового будинку, який спільними із дружиною зусиллями вони побудували та впорядкували, в тому числі зовнішні стіни (фассад), які без жодних причин пошкодила відповідач ОСОБА_2 .

Згідно матеріалів справи, 11.04.2021 року дружина позивача звернулася до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, передбаченої чинним законодавством за спричинену майнову шкоду.

Як вбачається із листа відділу поліції за №4418 від 17.05.2021 року на ім`я заявника, за результатами проведеної перевірки інформація у її зверненні частково підтвердилася, і рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав (а.с.31).

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , а також наданих позивачем пояснень в судовому засіданні, протиправними діями ОСОБА_2 , йому було завдано матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Суд констатує, що у відповідності до положень ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 ст.22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за наступних умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди, і саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідні докази представлено суду стороною позивача, на підтвердження завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

В свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б спростовували її вину у пошкодженні будинку позивача.

Суд критично оцінює показання допитаних в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що 11.04.2021 року відповідач ОСОБА_2 хворіла, у неї піднялася температура, тому вона перебувала вдома та нікуди в період час у з 19 год. 00 хв. по 23 год. 00 хв. не виходила.

Такі показання нічим окрім слів не підтверджені тому на переконання суду, є голослівними і дані вказаними вище свідками з метою забезпечення алібі відповідачу ОСОБА_2 та уникнення нею цивільної відповідальності за вчинене.

Крім того, свідка ОСОБА_5 разом з відповідачем ОСОБА_2 - його матір`ю також зафіксувала ввечері 11.04.2021 року біля будинку ОСОБА_1 камера зовнішнього відеонагляду.

Таким чином позивач має право вимагати відшкодування йому суми коштів, необхідної та достатньої для усунення наслідків пошкодження його будинку.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено вище, доказів на спростування своєї вини відповідачем не надано.

При цьому суд враховує, що матеріали даної справи містять достатньо доказів для встановлення протиправності поведінки відповідача, яка завдала шкоди; наявності причинного зв`язку між її протиправною поведінкою та її результатом - шкодою; вини особи, яка завдала шкоду.

З огляду на вище викладене суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язана відшкодувати позивачу майнову шкоду в розмірі 23093 грн. 00 коп., тобто вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають до задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, у відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 вказаної статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як слідує із роз`яснень, викладених у п.п.3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року за №4 (із наступними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В пунктах 5, 7, 9 даної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Суд звертає увагу, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Особа, якій завдано збитків ушкодженням здоров`я, має право на відшкодування понесених нею витрат на лікування та завданої їй моральної шкоди.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, а також їх розмір і необхідність здійснення повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Такими доказами можуть бути довідки медичних закладів і фінансово-касові документи про понесення витрат.

Потерпілому також відшкодовується моральна шкода, завдана внаслідок ушкодження здоров`я. Моральна шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

З огляду на викладене, суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, саме ОСОБА_2 зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану нею ОСОБА_1 .

Беручи до уваги раніше наведені документальні докази, висновок суду про винуватість відповідача, суд вважає, що протиправними діями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, внаслідок чого останній переніс моральні страждання, а саме через: порушення спокою його та сім`ї, зокрема неповнолітніх дітей, пошкоджене майно, необхідність звертатися для захисту своїх порушених прав та інтересів в різні державні інстанції, тощо.

На переконання суду, встановлені та наведені вище обставини не спростовані в ході судового розгляду стороною відповідача по даній справі, а тому у суду відсутній обгрунтований сумнів щодо їх достовірності.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг його страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав останній, ступінь вини відповідача та її матеріальний стан, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволити частково.

Беручи до уваги роз`яснення, викладені в п.9 постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості позовних вимог, суд вважає, що достатньою грошовою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу з боку відповідача, є грошова сума у розмірі 5000 грн. 00 коп. та вважає її достатньою для отримання ОСОБА_1 відповідної сатисфакції, а не збагачення за рахунок відповідача.

В решті вимог позову ОСОБА_1 в цій частині, на переконання суду, слід відмовити.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, з огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті протиправних дій, підлягає до часткового задоволення.

Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно наданих стороною позивача договору про надання правової допомоги за №077 від 08.10.2021 року та квитанції про сплату грошових коштів №039/2021 від 12.10.2021 року, витрати позивача на правничу допомогу склали 2500 грн. 00 коп. (а.с.32, 34).

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, із відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. 00 коп. згідно квитанції про сплату грошових коштів №039/2021 від 12.10.2021 року (а.с.34).

Також, з відповідача в користь позивача слід стягнути 908 грн. 00 коп. сплаченого судового збору, згідно квитанції 0.0..1 від 20.10.2021 року (а.с.5), а всього судових витрат - 3408 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, ст.ст.11, 13, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті протиправних дій - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - НОМЕР_2 (двадцять три тисячі дев`яносто три) грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди, та 5000 (п`ять тисяч гривень) грн. 00 коп. моральних відшкодувань, спричинених внаслідок вчинення протиправних дій.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору та 2500 грн. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, а всього - 3408 (три тисячі чотириста вісім) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 10.05.2024 року.

Суддя Грещук Р.П.