Провадження № 2/752/36/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.

у місті Києві, в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживача,

встановив:

28.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживача до ПАТ «Укрсоцбанк».

В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивачем зазначено, що він з 06.05.2010 року був клієнтом ПАТ «Укрсоцбанк», в якому у нього відкритий рахунок № НОМЕР_1 . У лютому 2016 року йому стало відомо, що працівники Краснолуцького відділення ПАТ «Укрсоцбанк» без його відома незаконно списали з його рахунку 29.07.2015 року - 299 900, 00 грн., 30.07.2015 року - 53 000, 00 грн. У зв`язку з тим, що у зазначений час він грошові кошти в банку особисто не отримував, нікого в зазначені дні не уповноважував знімати кошти з рахунку, він звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» з приводу безпідставного списання з його рахунку грошових коштів. Внаслідок чого було з`ясовано, що працівники банку незаконно списали з його рахунку грошові кошти і видали готівкові грошові кошти невідомій йому особі, яка надала банку підроблену довіреність за № 456 від 16.07.2015 року та документи на ім`я ОСОБА_2 04.02.2016 року т.в.о. начальника Управління банківської безпеки у Південному регіоні (м. Одеса) ДБ Петренко О.К. звернувся до начальника Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Позивач вказував, що звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» з проханням зарахувати на його рахунок безпідставно списані грошові кошти, але позитивної відповіді не отримав. Посилаючись на ст. 1073 ЦК України, вважає, що банк, після виявлення порушення, був зобов`язаний негайно зарахувати на його рахунок безпідставно списані з нього грошові кошти у сумі 353 111, 33 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 353 111, 33 грн.

30.09.2016 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_3 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

08.12.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про витребування доказів.

27.06.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про витребування доказів.

17.01.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

23.07.2018 року відповідачем подано відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до змісту якого останні не визнали заявлені до них вимоги, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

26.02.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про виклик свідка.

У зв`язку з рішенням Вищої ради Правосуддя № 1464/0/15-20 від 21.05.2020 року ОСОБА_3 звільнено з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва.

На підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу у Голосіївському районному суді м. Києва, але не виключно, керівником апарату Голосіївського районного суду міста Києва видано розпорядження № 387 про призначення автоматизованого розподілу цивільної справа № 752/15412/16-ц.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ у Голосіївському районному суді м. Києва, 03.06.2020 року справа № 752/15412/16-ц передана до провадження судді Плахотнюк К.Г.

12.06.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

16.08.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Українця М.П. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

12.07.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвали про заміну відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк», закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

В подальшому, назву відповідача змінено з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

20.04.2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

У судовому засіданні 05.02.2024 року сторони відсутні, подали до суду заяви про завершення розгляду справи за їх відсутності, зазначивши, що підтримують свої вимоги, відповідно, позивач - про задоволення позову, представник відповідача - про відмову у його задоволенні.

Врахувавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено гривневі депозитні договори № 4593 від 18.05.2011 року, № 1471 від 21.05.2012 року, № 8210 від 10.06.2013 року, № 9392 від 11.06.2013 року, № 5952 від 13.06.2014 року, № 6382 від 16.06.2014 року, № 8541 від 17.06.2014 року. Після закінчення їх дії, в кінцеву дату банк перерахував суму депозитів на рахунок позивача № НОМЕР_1.

29.07.2015 року та 30.07.2015 року на підставі пред`явленої нотаріальної довіреності на бланку серії НАО 529635 від 16.07.2015 року, виданої від імені клієнта банку ОСОБА_1 громадянину ОСОБА_2 , працівники Краснолуцького відділення ПАТ «Укрсоцбанк» списали з рахунку позивача грошові кошти у розмірі 353 111, 33 грн.

З виписок по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що з даного рахунку 29.07.2015 року було списано 299 900, 00 грн., 30.07.2015 року - 53 000, 00 грн.

ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про повернення безпідставно списаних з його рахунку грошових коштів, оскільки він у вказаний період грошові кошти в банку особисто не отримував, нікого в зазначені дні не уповноважував знімати кошти з рахунку.

Однак, станом на теперішній час, кошти не повернуто, а рахунок № НОМЕР_1 закритий 04.09.2017 року за ініціативою банку.

Як вбачається з матеріалі справи, у провадженні Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області перебуває КП № 0001654 від 10.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження проведено експертне дослідження, за результатами якого 14.09.2016 року складено висновок № 80 відповідно до змісту якого встановлено, що підпис в графі «ПІДПИС», в довіреності ОСОБА_1 , зареєстрованій в реєстрі за № 456 від 16.07.2015 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; зображення підпису та почерку в графі «ПІДПИС» в технічному зображенні довіреності ОСОБА_1 , зареєстрованій в реєстрі за № 456 від 16.07.2015 року, виконані не з підпису та почерку ОСОБА_1 , а з підпису та почерку іншої особи (осіб).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказував, що кошти до цього часу йому на рахунок повернуті не були, факт видачі ним довіреності заперечує.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Положеннями пункту 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валютах, затвердженої постановою Правління НБ України від 12.11.2003 року № 492 визначено, що видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує.

Як вбачається з заперечень ПАТ «Укрсоцбанк» за такими ознаками як загальний вид бланку, наявності підписів, відбитку печатки довіреність, яка була надана, відповідала такого роду нотаріальним документам.

Стаття 1073 ЦК України визначає правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта.

Так, за правилами ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у Краснолуцькому відділенні ПАТ «Укрсоцбанк» було подано письмовий документ - нотаріально посвідчену довіреність № 456 від 16.07.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися усіма рахунками відкритими на його ім`я в ПАТ «Укрсоцбанк» та інших банківських установах.

Зазначена довіреність в розумінні ст. 244 ЦУ України є документом на виконання дій по розпорядженню усіма рахунками позивача відкритими у ПАТ «Уксоцбанк», тобто є правочином.

Водночас, позовних вимог про визнання такого правочину недійсним у зв`язку з невідповідністю загальним вимогам, додержання яких є необхідним виходячи з припису ст. 203 ЦК України позивачем не заявлялось та вказана довіреність недійсною не визнавалась.

А тому, суд приходить до висновку, що у даному випадку у відповідача ПАТ «Сенс Банк» відсутній критерій «безпідставного списання грошових коштів, оскільки довіреність, яка була надана ОСОБА_2 працівникам банку, недійсною, як правочин не визнана.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77, ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

З огляду на вище викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживача, не підлягають задоволенню судом.

За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживача, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк