Провадження № 22-ц/801/1697/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 рокуСправа № 127/17024/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Голоти Л.О., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

за участю сторін: заінтересованої особи ОСОБА_1 та його адвоката Медончак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/17024/24 за заявою ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2024 року, яке ухвалив суддя Сичук М.М. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 30 травня 2024 року,

в с т а н о в и в :

В травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд, за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису, мотивуючи її тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2023 року (справа № 127/36157/23) обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 було видано на шість місяців, протягом дії якого він неодноразово порушував його умови. Агресія, конфлікти, переслідування, фізичний, психологічний та економічний тиск на неї з боку ОСОБА_1 не припиняється. Таким чином, ризики повторного вчинення домашнього насильства продовжують існувати.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просить продовжити обмежувальний припис на строк шість місяців. Застосувати відносно ОСОБА_1 спеціальні заходи у вигляді направлення кривдника на проходження програми для кривдників на строк три місяці.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Продовжено до 30 листопада 2024 року обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , виданий рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2023 року (справа №127/36157/23), яким визначено наступні тимчасові обмеження:

- заборонено наближатися на відстань менше ста метрів до ОСОБА_2 ;

- заборонено перебувати в місці реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в місці роботи ОСОБА_2 на території за юридичною та фактичною адресою: ТОВ «Профинвест», , м. Вінниця, вул. Черняховського, буд. 78А;

- заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Про видачу обмежувального припису повідомлено уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає суд першої інстанції не встановив усіх обставин справи, та не встановив обставин щодо наявності ризиків повторного вчинення домашнього насильства. З огляду на це апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, а в задоволенні заяви про продовження обмежувального припису відмовити

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, який відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону полягає у встановленні в судовому порядку заходів тимчасового обмеження прав чи покладання обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямованих на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом може бути визначено один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 року у справі №754/11171/19.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно з ст. 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 ЦПК України, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду, згідно з частиною другою статті 350-6 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2023 року (справа № 127/36157/23) заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволено частково, ухвалено видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , строком на шість місяців, яким визначено йому наступні тимчасові обмеження:

- заборонити наближатися на відстань менше сто метрів до ОСОБА_2 ;

- заборонити перебувати в місці реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в місці роботи ОСОБА_2 на території за юридичною та фактичною адресою: ТОВ «Профинвест», , м. Вінниця, вул. Черняховського, буд. 78А;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Дане рішення набрало законної сили 26 грудня 2023 року.

07 травня 2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено вирок суду (справа №127/13171/24) відносно ОСОБА_1 , яким останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Як вже було встановлено вищезазначеним вироком суду, ОСОБА_1 знаючи те, що стосовно нього судом видано обмежувальний припис та будучи ознайомленим із його змістом, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, реалізовуючи свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, всупереч визначених рішенням суду тимчасовим обмеженням, перебувати в місці роботи ОСОБА_2 , 20 березня 2024 року о 12:19 год, усвідомлюючи те, що згідно з рішенням суду йому заборонено перебувати в місці роботи ОСОБА_2 , перебував там деякий час, чим порушив вимоги обмежувального припису.

В подальшому ОСОБА_1 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, покладеного на нього рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2023 року, 20 березня 2024 року о 12:19 год, 21 березня 2024 року о 10:32 год перебував в місці роботи ОСОБА_2 чим порушив вимоги обмежувального припису.

В ході розгляду кримінальної справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, суду пояснив, що працівниками поліції його було попереджено про наявність обмежувального припису, який було винесено в наслідок конфліктних ситуацій, що виникли на ґрунті можливого розподілу спадкового майна, однак в супереч визначеним обмеженням він приїжджав на місце роботи ОСОБА_2 , оскільки, не будучи офіційно працевлаштованим працював у ТОВ «Профинвест», яке було створено ним разом з його покійним сином. Також зазначив, що у вчиненому щиро розкаюється, про вчинене шкодує, більше такого не повторить.

Однак, щоденна агресія, переслідування, фізичний, психологічний та економічний тиск з боку ОСОБА_1 не припиняється, навіть не дивлячись на дію обмежувального припису. Ситуація з кривдником залишається незмінною.

Отже, з вказаного слідує, що агресивна поведінка не змінюється. З огляду на це, а також враховуючи можливість продовження вчинення домашнього насильства, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про продовження дії обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , 1964 р.н., виданого рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2023 року у справі № 127/36157/23.

Оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій заінтересованою особою ОСОБА_1 по відношенню до заявниці та настання відповідних наслідків їх вчинення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність високого рівня небезпеки продовження вчинення домашнього насильства щодо заявниці, а остання, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому вимоги про продовження обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , щодо встановлення заборон є необхідним.

Апеляційний суд звертає увагу, що обмежувальний припис виданий з урахуванням можливих ризиків та спрямований на запобігання вчинення домашнього насильства у майбутньому.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Голота Л.О.

Шемета Т.М.