Справа № 214/5933/24
Провадження № 2-з/193/15/24
У Х В А Л А

іменем України

22 серпня 2024 року сел. Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Томинець О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

В С Т А Н О В И В:

02.07.2024 заявник ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області із заявою про забезпечення свого майбутнього позову до ФОП ОСОБА_2 про вирішення спору щодо користування належної заявнику земельної ділянки з кадастровим номером 12:252:833:00:02:043:0006.

03.07.2024 за ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області вказану заяву передано для розгляду за підсудністю до Софіївського районного суду Дніпропетровської області.

Відтак, відповідна заява з додатками надійшла до Софіївського районного суду Дніпропетровської області 20.08.2024 та розподілена цього ж дня судді цього суду ОСОБА_3 для розгляду.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 7,6795 з кадастровим номером 12:252:833:00:02:043:0006 призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вакулівської (Жовтневої) сільської ради Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області.

01.12.2009 між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір за № 32 про оренду цієї земельної ділянки строком на 5 років. Додатковою угодою від 01.05.2014 ФОП ОСОБА_2 самостійно продовжив договір оренди земельної ділянки до 01.06.2024 шляхом її підписання заявником ОСОБА_1 .

Отже, 01.06.2024 закінчився строк дії договору оренди належної заявнику земельної ділянки, проте 24.06.2024 під час реєстрації передачі цієї земельної ділянки в оренду іншому орендарю, заявнику стало відомо від адміністратора ЦНАП, що ФОП ОСОБА_2 у Кіровоградській області подав заяву на реєстрацію додаткової угоди про чергове продовження оренди земельної ділянки згідно договору за № 32 від 01.12.2009.

Наголосив, що ФОП ОСОБА_2 не звертався до нього з переважним правом на продовження з ним договірних відносин щодо оренди належної йому вищезгаданої земельної ділянки і він сам будь-яких угод з ним щодо цієї земельної ділянки не підписував.

Вважає, що державна реєстрація додаткової угоди, яку подав на реєстрацію ФОП ОСОБА_2 про продовження договору оренди земельної ділянки, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. До того ж існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі за його майбутнім позовом, який він планує подати на протязі 10 днів про визнання не чинною додаткової угоди про продовження терміну договору оренди земельної ділянки № 32 від 01.12.2009 щодо земельної ділянки площею 7,6795 з кадастровим номером 12:252:833:00:02:043:0006.

Тому просив забезпечити його майбутній позов шляхом встановлення заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 12:252:833:00:02:043:0006.

Крім того, вважає, що ФОП ОСОБА_2 безпідставно продовжує користуватися його землею, а тому з метою недопущення його обробітку, засівання та вирощуванням останнім сільськогосподарської продукції, заявник просив також заборонити ФОП ОСОБА_2 користуватися цією земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.03.2006 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7,6795 з кадастровим номером 12:252:833:00:02:043:0006, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вакулівської (Жовтневої) сільської ради Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.05.2014 було зареєстровано додаткову угоду від 01.05.2014 до типового договору оренди землі № 32 від 01.12.2009 укладену між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Строком її дії до 01.06.2024 (а.с.9).

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу позивача та про належність йому майна, про відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач просить забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: заборони вчиняти будь-які дії та виконувати будь - які роботи, пов`язані з обробкою та використанням належної йому земельної ділянки та заборони державним реєстраторам (нотаріусам) та іншим посадовим особам, які відповідно до закону наділені повноваженнями державних реєстраторів здійснювати будь - які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації прав на нерухоме майно щодо його земельної ділянки.

Даний вид забезпечення позову застосовується у разі необхідності обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Між тим, вивчивши зміст поданої заяви та дослідивши додані до неї документи, судом не встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування земельною ділянкою, адже попередній договір оренди належної позивачу земельної ділянки сплив ще 01.06.2024, проте жодних доказів того, що ФОП ОСОБА_2 уклав чи намагався укласти з ОСОБА_1 нову угоду про продовження строку дії попереднього договору оренди землі заявник суду не надав.

Так, посилання заявника на те, що він дізнався від адміністратора ЦНАПу про те, що ФОП ОСОБА_2 подав відповідну угоду на реєстрацію не підтверджено належними доказами, як і те, що останній продовжує користуватися земельною ділянкою ОСОБА_1 .

Слід зауважити, що за час пересилки поштою цієї справи за підсудністю до Софіївського районного суду Дніпропетровської області, заявник ОСОБА_1 12.07.2024 звернувся до цього суду з позовом ФОП ОСОБА_2 , треті особи, без самостійних вимог: Міністерство юстиції України та виконавчий комітет Софіївської селищної ради, про визнання додаткової угоди про продовження договору оренди землі нечинною та зобов`язання повернути земельну ділянку. Проте за ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області Кравченко Н.О. від 16.07.2024 було цей позов було залишено без руху через невідповідність його вимогам ст. 175 і 177 ЦПК України, зокрема у тому числі через те, що позивачем не надано до суду спірну додаткову угоду й доказів того, що вона насправді існує й перебуває у певних державних органів чи відповідальних осіб.

Між тим, позивач ОСОБА_1 недоліки свого позову у встановлений судом строк не усунув, тому за ухвалою суду від 08.08.2024 його вищевказаний позов, на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України, було йому повернуто.

Станом на день розгляду цієї заяви ухвала суду від 08.08.2024 законної сили не набрала. Відомості про її оскарження заявником відсутні. Повернення позову з наведених підстав не перешкоджало повторному зверненню із такою самою позовною заявою до суду, але таким правом заявник ще не скористався.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Посилання заявника ОСОБА_1 , як на підставу задоволення заяви про забезпечення позову, на те, що ФОП ОСОБА_2 може укласти та реєструвати додаткову угоду щодо продовження строку дії оренди спірної земельної ділянки, без відома самого власника цієї земельної ділянки, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, заявником не наведено фактичних обставин, не надано доказів вчинення відповідачем будь-яких дій спрямованих на перереєстрацію договору, не наведено наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, жодним чином не обґрунтовано необхідність вжиття таких заходів та не надано суду будь-яких доказів щодо того що ФОП ОСОБА_2 чи будь-хто інший перешкоджає йому у користуванні чи розпорядженні власною земельною ділянкою за кадастровим номером 12:252:833:00:02:043:0006, а також доказів, що ФОП ОСОБА_2 , як стверджує заявник, раніше вже протиправно укладав без згоди заявника відповідну угоду про продовження попереднього договору оренди землі, що могло б давати підстави для припущення, що відповідач може вчиняти відповідні дії знову, а тому самі лише посилання ОСОБА_1 в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, а тому суд вважає, що у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 149-154, 247,353ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому такої ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Томинець