Провадження № 2/161/3339/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Черняка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Коллект Центр» через свого представника звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4944747, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.

15.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № №15/12-2021-22, за яким товариство набуло права грошової вимоги до відповідача.

В свою чергу, на підставі договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року вказане право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.08.2021 року перейшло до позивача.

Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань.

Станом на 10.05.2024 заборгованість останньої становить 41000 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також суму понесених судових витрат.

Ухвалою судді від 11.06.2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

08.07.2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній заперечив позовні вимоги. Зазначив, що 18.08.2021 року невстановлена особа, шляхом обману під приводом страхування кредитних карток заволоділа грошовими коштами в сумі 39000 грн. 09.10.2021 року за заявою ОСОБА_1 було зареєстровано кримінальне провадження №0002171 було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України. Крім того, відповідач зазначає, що проценти за користування кредитними коштами за період з 19.09.2021 року по 17.11.2021 року та за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року нараховані відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 кредитного договору, а не на підставі п. 4.2 договору, отже підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні (доказів того, що строк кредитування був пролонгований не надано). Також, відповідач зазначає про не співмірність заявлених витрат на правову допомогу із складністю справи та часом, затраченим на підготовку справ даної категорії.

В письмових поясненнях представника позивача від 16.07.2024 року остання вказує, що належних доказів вчинення кримінального правопорушення щодо позивача не надано. Сторонами погоджено, що строк кредитування продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, відтак, нарахування процентів здійснено в межах строку кредитування.

19.08.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій він зазначає, що підстави для задоволення позову в частині процентів нарахованих після 18.09.2021 року в сумі 32750 грн. відсутні.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду від жодної із сторін не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 18.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4944747, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами (а.с. 6-13).

15.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № №15/12-2021-22, за яким товариство набуло права грошової вимоги до відповідача.

В свою чергу, на підставі договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року вказане право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.08.2021 року перейшло до позивача (а.с.17-28).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Непогашення відповідачем заборгованості за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд зауважує, що кредитний договір було укладено в електронній формі, доказів зворотного стороною відповідача не надано (факт внесення відомостей до ЄРДР не є належним доказом вчинення правопорушення щодо відповідача, а також доказом не укладення кредитного договору).

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору).

Згідно умов договору сума кредиту становить 5000 грн., кредит надається строком на 30 днів з 19.08.2021 року до 18.09.2021 року.

Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором мала бути сплачена 18.09.2021 в розмірі 8250 грн. з яких: 5000 грн. - кредит, 2250 грн. - проценти, 1000 грн. - комісія.

Згідно поданого ТОВ «Коллект Центр» розрахунку, який долучено до позовної заяви, станом на 10.05.2024 року заборгованість відповідача становить 41000 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 35000 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 1000 грн. заборгованість за комісією (а.с.14-16).

Відповідно до п. 2.3.1.2 договору №4944747 від 19.08.2021 року позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.

Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 18.09.2021 року та не вказано іншої умови.

Крім того, належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, до матеріалів позову не додано.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, за умовами договору про споживчий кредит №4944747 від 19.08.2021 року сторони погодили строк його дії до 18.09.2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, кредитодавець не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Аналіз копії відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за цим кредитним договором свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору.

Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 18.09.2021 року, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону.

За таких обставин суд дійшов висновку, що із відповідача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів 2250,00 грн., які вказані у графіку платежів за договором про споживчий кредит №4944747 від 19.08.2021 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову у розмірі 8250 грн.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог у розмірі 607,45 грн. (20,12 %) (3028 грн. х 8250 грн. / 41000 грн.).

Іншими витратами є зокрема витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані копії: договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року між ТОВ «Коллект Центр» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», заявка ТОВ «Коллект Центр» про надання юридичної допомоги № 806 від 26.04.2024 року, з якої вбачається, що позивач та адвокатське об`єднання погодили надання позивачу юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; витягу з Акта № 2 про надання юридичної допомоги (надання усної консультації з вивченням документів ціною 4000,00 грн.; складення позову та подача його до суду 9000 грн.).

При розгляді питання щодо розміру витрат на правову допомогу які підлягають стягненню в даній справі, суд враховує, що було подано позовну заяву в якій окремим пунктом зазначено про проведення розгляду у відсутність представника позивача.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі сторін.

Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.

З огляду на обставини справи, позицію сторони відповідача, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 2617,85 грн. (13000 грн. х 8250 грн. /41000 грн.).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 533, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість кредитним договором № 4944747 від 198.08.2021 року у розмірі 8250 (вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 607 (шістсот сім) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 2617 (дві тисячі шістсот сімнадцять) грн. 85 коп.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306; ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення суду складено 20 серпня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк