ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/120/24 Справа № 202/5059/20 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2010 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк, правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія Депт Фінанс до ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що 14 травня 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 07Ф-100, згідно із яким відповідач отримав кредит у розмірі 220 000,00 доларів США строком до 15 травня 2012 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. 31 жовтня 2008 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою з 01 листопада 2008 року встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 16 % річних. Для забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 070-100 16 травня 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка загальною площею 0,0577 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для ведення садівництва з об`єктом незавершеного будівництва (садовий будинок) та нежилими спорудами, що знаходяться на земельній ділянці. ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором строки, в зв`язку з чим станом на 17 березня 2010 року виникла заборгованість у розмірі 2 017 541,70 грн.

Банк просив розірвати кредитний договір від 14 травня 2007 року № 07Ф-100, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 017 541,70 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2010 року, з урахуванням ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року про виправлення описки, позов Публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк, правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія Депт Фінанс до ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Розірвано кредитний договір від 14 травня 2007 року № 07Ф-100 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2007 року № 07Ф-100 в розмірі 2 017 541,00 грн та судові витрати у справі в розмірі 1 828,05 грн, а всього 2 019 370,20 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 липня 2010 року залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 липня 2010 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 21 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року скасовано. Передано справу № 202/5059/20 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 14.05.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 07Ф-100, згідно із яким відповідачем був отриманий кредит у розмірі 220 000,00 доларів США на строк до 15.05.2012 року із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами.

31 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, якою з 01 листопада 2008 року було встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 16 % річних.

З метою забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 070-100 16.05.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 , був укладений іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка, загальною площею 0,0577 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для ведення садівництва, з об`єктом незавершеного будівництва (садовий будинок) та нежилими спорудами, що знаходяться на земельній ділянці.

ОСОБА_1 , порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 17 березня 2010 року виникла заборгованість у розмірі 252929,37 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 2017541,70 грн., де 219000,68 доларів США сума основного боргу за кредитом; 1621,81 доларів США сума нарахованих процентів з 01.03.2010 р. по 19.03.2010 р; 28064,11 доларів США - сума прострочених процентів за період з 01.05.2009 р. по 28.02.2010 р.: 4242.77 доларів США пеня за простроченими процентами за період з 11.06.2009 р. по 28.02.2010 р.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору від 14.05.2007 року банк надав Позичальнику кредит у сумі 220000,00 доларів США строком з 14 травня 2007 року по 15 травня 2012 року із сплатою 13 % річних для придбання нерухомості та будівельних матеріалів.

Згідно з п. 4.1. Кредитного договору позичальник повертає банку кредит на умовах п. 2.1. Цього Договору із сплатою відсотків щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, та в день повного погашення кредиту.

Відповідно до п. 7.2. Кредитного договору банк має право достроково припинити свої зобов`язання за кредитним договором і вимагати від позичальника повернення всієї суми заборгованості, включаючи кредит, проценти та пеню, в тому числі при несвоєчасній сплаті процентів за користування кредитом та пені, передбачених Кредитним договором.

Суд першої інстанції виходив із того, що позичальник свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Прийняті на себе зобов`язання по договору не були виконані відповідачами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідач прийнятих на себе кредитних зобов`язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконав.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи зазначене, встановлено, що у відповідача за вказаним кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 17 березня 2010 року становить у розмірі 252929,37 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 2017541,70 грн., де 219000,68 доларів США сума основного боргу за кредитом; 1621,81 доларів США сума нарахованих процентів з 01.03.2010 р. по 19.03.2010 р; 28064,11 доларів США - сума прострочених процентів за період з 01.05.2009 р. по 28.02.2010 р.: 4242.77 доларів США пеня за простроченими процентами за період з 11.06.2009 р. по 28.02.2010 р.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року було задоволено клопотання ТОВ ФК Депт Фінанс щодо призначення експертизи по справі. На вирішення експертизи поставлені наступні питання:

1. Чи відповідають давність виконання документу, підпису уповноваженої особи Банку, відтиску штампів, печаток Публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк () даті вказаній у квитанціях: - №2 від 01.06.2007 року на суму 346,30 дол.США; - №6 від 27.06.2007 року на суму 60000,00 дол.США; - №6 від 02.07.2007 року на суму 653, 02 дол.США; - №8 від 20.09.2007 року на суму 80000,00 дол.США; - №16 від 22.12.2008 року на суму 60000, дол.США?

2. Якщо ні, то в який період були виконані підпис уповноваженої особи Банку, відтиски штампів, печаток Публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк () у вищевказаних квитанціях:

Відповідно до Висновку експертів № 25773/25774 від 24.05.2024 року за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судової експертизи дослідження матеріалів документів встановлено, що надані на дослідження квитанції №6 від 27.06.2007 року на суму 60000,00 дол.США; №8 від 20.09.2007 року на суму 80000,00 дол.США; - №16 від 22.12.2008 року на суму 60000, дол. США створені шляхом монтажу за допомогою комп?ютерної або копіювально-розмножувальної техніки, та містять одне й те саме зображення відтиску печатки «Валютна каса №3» Акціонерного банку «БРОКБІЗНЕСБАНК», що нанесене на даних трьох квитанціях струминним способом друку. Розташовані у верхніх правих кутах цих квитанцій зображення відтисків прямокутних штампів «БРОКБІЗНЕСБАНК» нанесені струминним способом друку.

Твердження апеляційної скарги про те, що наведені в спірному рішенні обставини справи, які суд визнав встановленими, не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема щодо сум заборгованості за кредитним договором, судом взагалі не враховані суми фактичного погашення заборгованості та інше, є безпідставними, оскільки відповідачем разом з апеляційною скаргою не подано жодних доказів на спростування наданих позивачем розрахунків.

Щодо заяви апелянта про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Пунктом 2.1. Кредитного договору передбачено, що Банк надає Позичальнику кредит у сумі 220 000,00 строком з 14 травня 2007 року до 15 травня 2012 року зі сплатою 13 відсотків річних для придбання нерухомості та будівельних матеріалів.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору Позичальник (Апелянт) повертає Банку (Позивачу) кредит на умовах п. 2.1. цього Договору із сплатою відсотків місячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, та в день повного погашення кредиту.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, у редакції, що діяла на момент розгляду справи, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України, у редакції, що діяла на момент розгляду справи, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, кредитний договір №07Ф-100 був укладений сторонами 14 травня 2007 року, оскільки позичальник повертає Банку кредит на умовах п. 2.1. цього Договору із сплатою відсотків помісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, першу оплату ОСОБА_1 повинен був внести до 10 червня 2007 року (день початку перебігу позовної давності).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості до суду в березні 2010 року. Отже, починаючи з 10 червня 2007 року до березня 2010 року не сплив трирічний строк перебігу позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для застосування до спірних відносин строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не надходили на поштову адресу жодні матеріали по справі, а позивач свідомо або внаслідок помилки зазначив невірну адресу відповідача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на момент укладення кредитного договору 07Ф-100 від 14.05.2007 р., відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та місце його реєстрації не змінювалось.

Посилання апеляційної скарги на те, що в ЄДРСР відсутнє оскаржуване рішення суду, не може бути підставою для його скасування, оскільки Рішенням від 26 листопада 2010 року № 30 Ради Суддів України затверджено Положення про автоматизовану систему документообігу суду ввести в дію з 1 січня 2011 року, а оскаржуване рішення постановлено судом 14 липня 2010 року, тобто до введення в дію системи документообігу.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2010 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: