Провадження № 2/529/148/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року Диканський районний суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Петренко Л.Є.

з участю секретаря - Звягольській В.А.

представника відповідача - адвоката Оніпка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник позивача АТ "Ідея Банк", звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 28.04.2021 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Е07.0052.007937513. На підставі вказаного кредитного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 112 112 грн., зі сплатою 10,99 % річних. Відповідач зобов`язався сплачувати плату по кредиту, відсотків та інших платежів у терміни передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Останній платіж на виконання своїх кредитних зобов`язань відповідач ОСОБА_1 здійснив 27.02.2023.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість за таким, яка станом на 06.11.2023 становить 170 847 грн. 74 коп. та складається із заборгованості за простроченим боргом 102 327 грн. 72 коп., прострочених процентів 15 140 грн. 42 коп., простроченої плати за обслуговування кредиту 53 379 грн. 6 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 2 684 грн.

13.12.2023 ухвалою Галицького районного суду м. Львова цивільну справу передано за підсудністю до Диканського районного суду Полтавської області.

15.02.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08.03.2024 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Оніпко Є.А. подано до суду відзив на позов у якому він вказує про те, що відповідачем ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає. Вказує, що умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Умови укладеного договору не врахували обставин, що виникли у сторін з початком повномасштабної війни в Україні. Саме звернення позивача з позовом є порушенням постанови НБУ № 23 від 25.02.2022, якою затверджено «Правила роботи банків у зв`язку з веденням в Україні військового стану».

Відповідач здійснював погашення за кредитним договором навіть під час війни, разом з цим, з розрахунку позовних вимог, наданим позивачем видно, що розмір основної заборгованості майже не зменшився порівняно з сумою, яка була отримана відповідачем, з чого можна зробити висновок, що незважаючи на законодавчу заборону, позивач здійснював списання коштів, що надходили від відповідача, не на погашення основної заборгованості та відсотків по кредиту, а на погашення комісії, що суперечить вимогам закону.

Враховуючи позиції Верховного суду нарахування процентів за кредитним договором повинно було припинитися ще у вересні 2023 року, так як саме цією датою (відповідно до матеріалів справи) позивач нібито направляв відповідачу претензію-вимогу про погашення кредиту.

Також представник відповідача зазначає, що у розрахунку заборгованості жодним чином не вказано, коли виникла кожна конкретна сума заборгованості, а фактично продубльована інформація та суми з претензії. Але такий розрахунок не дозволяє зробити аналіз законності та обгрунтованості нарахування кожної конкретної суми в рамках пред`явленого розміру заборгованості.

Аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та відповідачем, вбачається, що останньому встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме нарахована плата за обслуговування кредиту та прострочена плата за обслуговування кредиту не підлягає стягненню з відповідача. Вказане повністю взаємо узгоджується з аналогічною судовою практикою, яка була застосована при розгляд іншої справи за позовом АТ «Ідея Банк» до іншої особи по справі №461/5938/23.

Представник відповідача стверджує, що такими діями, вчиненими з порушенням вимог чинного законодавства, було порушено принцип рівності учасників цивільно-правових відносин та права відповідача в умовах військового стану.

08.04.2024 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області відмовлено відповідача ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Разом з тим, судом здійснено перехід з розгляду даної справи зі спрощеного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

22.04.2024 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому окрім іншого вказала, що на момент укладення кредитного договору законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування (до котрих відноситься Кредитний договір, стягнення заборгованості за яким є предметом позову у цій справі), умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості (що є синонімічними поняттями).

Законність умови Кредитного договору, що передбачає нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, підтверджується також пунктом 9.8.2. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб до якого відповідно до п. Кредитного договору приєднався ОСОБА_1 яким визначено, за що саме справляється така плата, зокрема, надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направленні банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто, передбачена пунктом 9.8.2. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена за вище перелічені послуги банку (перелік котрих вичерпний та розгорнутий), котрі надаються позичальнику протягом всього строку дії кредитного договору, а також без будь-яких обмежень щодо обсягу вище вказаних послуг.

В свою чергу ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

На думку представника позивача законом не заборонено встановлювати плату за послуги, перелічені у пункті 9.8.2. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, адже вимоги щодо безоплатності вказаних послуг законом не передбачено, з огляду на що вказана вище умова кредитного договору відповідає вимогам закону, тим паче, що у кредитному договорі чітко зазначено, що вказана плата встановлена за послуги, котрі банк здійснює на користь позичальника, а не на власну користь.

Окрім цього, позивач надає детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору із перерахунком заборгованості за кредитним договором з моменту його укладення, зарахуванням сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору та ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», і відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитним договором становить 71 333,50 грн.

Відтак, представник позивача просить суд врахувати дану відповідь на відзив під час розгляду справи та ухвалити рішення, яким позовні вимоги АТ «Ідея Банк» у цій справі задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Оніпко Є.А. свої доводи вказані у відзиві на позов підтримав повністю. Також зазначено, що відповідачем визнаються позовні вимоги в частині заборгованості в сумі 71 333 грн. 50 коп., яка вказана представником позивача у відзиві після перерахунку заборгованості.

В свою чергу, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, відповідач ОСОБА_2 відмовляється від своєї вимоги стягнення з позивача на його користь витрат понесених ним на правничу допомогу. При цьому підтримав подане раніше клопотання про розстрочку виконання рішення суду строком на рік, оскільки відповідач ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дитину, а також вагітну дружину. Тому на даний час майже весь дохід йде на утримання сім`ї. При цьому повномасштабне вторгнення РФ на територію України значно зменшили розмір його доходу.

Тому з огляду на вказане представник відповідача в судовому засіданні не заперечує проти стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 71 333 грн. 50 коп., а виконання самого рішення суду просить розстрочити на 1 рік.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

28.04.2021 сторони уклали Договір кредиту та страхування № Е07.00502.007937513 відповідно до якого, банк надає позичальнику кредит (для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 100 100 грн. на рахунок НОМЕР_1 позичальника, який відкритий АТ «Ідея Банк», зі сплатою процентів, ставка яких є змінюваною та становить на день укладення договору 10.99 % річних. Строк кредиту становить 60 місяців 28.04.2026 (а.с.15).

Позичальник зобов`язався повертати заборгованість за договором на рахунок, який вказаний у договорі відповідно до порядку повернення кредиту, викладеного у паспорті споживчого кредиту згідно Додатку № 1 до даного Договору - п. 1.6.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості « Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих тарифів Банку.

Окрім Договору кредиту та страхування № Е07.00502.007937513, відповідачем ОСОБА_1 підписано і паспорт споживчого кредиту, який є додатком №1 до згаданого договору (а.с. 15, зворот).

Відповідно до змісту Паспорта споживчого кредиту, зокрема п.4, відповідачеві ОСОБА_1 встановлена плата за обслуговування кредиту 2,66 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5 починаючи з 0%в перший місяць із зменшенням щомісячно на 3,636 % до 1.5711 %.

На виконання своїх договірних зобов`язань позивачем перераховано на рахунок відповідача ОСОБА_1 кошти в сумі 100 100 грн., що вбачається з належно завіреної копії Меморіального ордеру № 9993429 від 28.04.2021 (а.с.17).

На адресу відповідача 05.09.2023 представником позивача було надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, яка відповідачем залишена без реагування (а.с. 21).

Як вбачається з довідки-рахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором У07.00502.007937513 від 28.04.2021 борг складається з простроченого боргу 102 327 грн. 72 коп.. прострочених процентів в сумі 15 140 грн. 42 коп., нарахованої плати за користування кредитом 53 379 грн. 60 коп., загальна сума заборгованості становить 170 847 грн. 74 коп. (а.с. 20).

Разом з тим, як вбачається з уточненого детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, який наданий позивачем до суду, загальна заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить 71 333 грн. 50 коп. та складається із заборгованості по тілу кредиту 40 777 грн. 50 коп. та процентів 26 538 грн. 20 коп.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.

В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором - ч. 1 ст. 612 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу.

Положенням частини першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з наданого позивачем уточненого розрахунку відповідачем ОСОБА_1 до вересня 2023 вносилась плата на погашення кредитних зобов`язань, однак з вересня 2023 року позивачем ОСОБА_1 не здійснено жодного платежу в погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед банком в загальному розмірі 71 333 грн. 50 коп.

Представник відповідача не заперечував проти уточненого розрахунку заборгованості.

Разом з цим, відповідно до п. 1.5 Кредитного договору під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості « Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих тарифів Банку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 та згідно з п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, в частині стягнення суми заборгованості за комісією суд вважає необхідним відмовити.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Тобто, пунктом 1.5 договору № Е07.00502.007937513 фактично встановлено плату позичальника за надання послуг, безоплатність надання яких прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися йому безоплатно, пункт 1.5. Договору є несправедливим, містить дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів».

Зазначене в повній мірі узгоджується зі змістом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18).

В той же час, суд вважає за необхідним зазначити, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача просить суд стягнути з відповідача нараховані ним відсотки, що були нараховані ним згідно умов кредитного договору. При цьому жодних нарахувань (штрафних санкцій) у виді неустойки, 3% річних, в розумінні та передбачених ст. 625 ЦК України позивачем не здійснювалось, а отже твердження представника відповідача про неправомірність нарахування відсотків під час воєнного стану не є спроможними та не відповідають обставинам справи.

З огляду на наведені вище правові норми та встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про те, підлягають задоволенню з врахуванням наданого уточненого розрахунку заборгованості відповідача, та стягненню підлягає заборгованість, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 40 778 грн. 50 коп.; заборгованості за відсотками 26 538 грн. 20 коп., а всього 71 333 грн. 50 коп.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2 684 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 170 847 грн. 74 коп., які задоволені на суму 71 333 грн. 50 коп.

З урахуванням задоволених позовних вимог на 41, 5% (71 333 грн. 50 коп. х 100 % : 170 847 грн. 74 коп.) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 1 113 грн. 86коп.

Щодо клопотання відповідача ОСОБА_1 про розстрочення сплати заборгованості на рік, суд вважає занеобхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено та триває н даний час.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дитину та вагітну дружину ОСОБА_3 , що піжтверджується відповідними документами, наданими суду.

Таким чином, враховуючи положення процесуального законодавства, визнання відповідачем уточненої суми заборгованості, матеріальне становище відповідача, суд прийшов до висновку про те, що відповідачеві ОСОБА_1 необхідно розстрочити виконання цього рішення строком на дванадцять місяців щомісячними платежами у розмірі 5 944 грн. 46 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 267, 280-282, 352 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Уточнені позовні вимоги АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь АТ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором № Е07.0052.007937513 від 28.04.2021 в сумі 71 333 (сімдесят одна тисяча триста тридцять три) грн. 50 коп..

В порядку ч. 1 ст. 267 ЦПК України розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № Е07.0052.007937513 від 28.04.2021 строком на 12 (дванадцять) місяців, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 5 944 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 46 коп. не пізніше 30 числа кожного місяця на рахунок Акціонерного товариства "Ідея Банк" ().

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Ідея Банк" судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 1 113 грн. 86 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 09.05.2024

Головуюча: Л.Є. Петренко