єдиний унікальний номер справи 531/471/24
номер провадження 2/531/263/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участі секретаря Клименко Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До Карлівського районного суду Полтавської області звернулось ТОВ «УМ Факторинг» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 27.02.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено договір №3495087 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором відповідач отримав позику у розмірі 20 000,00 грн строком на 365 днів, шляхом переказу на його банківську картку з призначенням платежу поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка (відповідні ставки зазначені в п. 1.4.2, та 1.4.1. Договору). Відповідно до умов договору були нараховані відсотки за користування кредитом, які розраховуються за формулою: Сума боргу *ставку відсотків *кількість днів = сума відсотків до сплати. За строк дії договору нараховані відсотки, які відповідачем не були погашені. Крім того у відповідності до п. 3.1. Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Станом на 01.12.2023 відповідач борг та нараховані, відсотки не погасила, наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 3495087 від 27.02.2023.

У подальшому 10.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передала право вимоги за кредитним договором №3495087 від 27.02.2023 ТОВ «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу №10112023, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» прийняло належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників згідно витягу з реєстру прав вимоги №1 від 10.11.2023. Оскільки відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, усупереч вимог ст.509, 526, 1054 ЦПК України та у порушення умов договору кредитування, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 166 000,00 грн, з яких 20 000,00 грн тіло кредиту, 146 000,00 грн. заборгованість за відсотками. Також, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 3028, 00 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн.

Ухвалою суду від 07.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повіомленням) сторін.

Ухвалою суду від 08.04.2024 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме: витребувано у ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» платіжне доручення, яким було здійснено перерахування кредитних коштів відповідно до умов договору №3495087 від 27.02.2023 у сумі 20 000,00 грн., Nо Транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - 402e67af-cdde-42d5-b105-adbc0ее57ecd, на картку номер НОМЕР_1 , на підставі договору Nо210222-1 від 21.02.2022 з ТОВ «Лінеура Україна», інформацію, щодо повного номеру картки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_3 ; витребувано в АТ «ПриватБанк» по рахунку за карткою № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_3 виписку розширену із зазначенням контрагента та виписку за період з 27.02.2023 по 02.03.2023.

23 квітня 2024 року на виконання ухвали суду від 08.04.2024 надійшов лист ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» вих. №109-24 від 19.04.2024, згідно з яким ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» є зареєстрованою належним чином, відповідно до норм законодавства України, юридичною особою та є фінансовою установою, що наразі здійснює ліцензійну господарську діяльність, відповідно до отриманої від Національного банку України ліцензії на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку 29.05.2023. У рамках ліцензійної господарської діяльності, відповідно до отриманої від Національного банку України ліцензії, Товариство здійснює переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, виключно в безготівковій формі, шляхом розміщення платіжного фрейму на веб-сайтах юридичних осіб, з якими укладені відповідні договори. Товариство надає послуги з переказу грошових коштів ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в рамках укладеного договору, відповідно до якого Товариство, за дорученням ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», на підставі окремо укладеного кредитного договору між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та споживачем (фізичною особою), за допомогою сервісу Товариства здійснює переказ коштів у національній валюті України з метою видачі кредиту від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на банківську картку споживача (фізичної особи). У зв`язку з вищенаведеним, Товариство здійснило детальний та всебічний аналіз інформації, що міститься в системі Товариства, та за результатами зібраної інформації повідомляє, що в системі Товариства транзакція зареєстрована як успішна. Згідно довідки ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» №108-24 від 19.04.2024 були успішно перераховані кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: 27.02.2023 20:38:13 на суму 20 000,00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - 402e67af-cdde-42d5-b105-adbc0ee57ecd, призначення платежу: зарахування на картку. Повний номер картки №542747.

29 квітня 2024 року надійшов лист від АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-240416/37854 від 21.04.2024, відповідно до якого банківська картка № НОМЕР_2 відкрита на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 . Також надано виписку по картці № НОМЕР_2 за період з 27.02.2023 по 02.03.2023, з якої вбачається, що 27.02.2023 на вказаний рахунок відбулось зарахування коштів у сумі 20 000,00 грн.

07 травня 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення від ТОВ «УМ Факторинг», в якій зазначають, що з виписки вбачається, що відповідачу дійсно 27.02.2023 зараховано суму 20 000,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» не ідентифікує платника за цим платежам, але в матеріалах суду (додаток до позовної заяви) міститься лист від 23.11.2023 згідно якого вбачається, що відповідачу було перераховано 20 000,00 грн транзакція в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - 402e67af-cdde-42d5-b105-adbc0ee57ecd. Номер картки № НОМЕР_1 . Як вбачається з виписки АТ КБ «ПриватБанк» інших зарахувань в такому розмірі на картку відповідача не було здійснено в цей період часу, а відповідно можна зробити висновок, що саме ці кошти є кредитними, які відповідач отримав в межах договору №3495087 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Також відповідь ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА»№109-24 від 19.04.2024 підтверджує, що картка номер НОМЕР_2 належить саме відповідачу. А також вказали, що зарахування кредиту на власну карту відповідача підтверджує той факт, що відповідач знав про кредит та витратив кошти на власні цілі.

16 липня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшли пояснення, у яких представник позивача вказує, що матеріалами справи не підтверджено факту одержання ОСОБА_3 письмового повідомлення ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» про відступлення права грошової вимоги факторові та в якому б була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж, а тому є всі правові підстави для відмови в задоволенні позову. Крім того, представник позивача, зазначає, що позовна заява з вимогою про стягнення заборгованості за наданим кредитом і сплатою відсотків підготовлена до закінчення строку дії договору (27.02.2024), а саме 13.12.2023. На думку представника позивача, відсотки мають нараховуватись з наступного дня від дня надання кредиту 28.02.2023 по день формування реєстру прав вимоги 10.11.2023, що складає 257 днів, а тому з відповідача позивач мав би стягнути відсотки на суму 102800,00 грн. (257 дніх400,00 грн(2% від 20 000,00 грн). Також наголошує, що позивачем не враховано, що вказана цивільна справа не є складною, адвокатом не робилися ніякі адвокатські запити, не вживалися заходи щодо зібрання доказів, сам текст позовної заяви є стандартним для даної категорії справ, що говорить про незначне витрачання часу на її підготовку, з тексту копії договору про надання правничої допомоги №15/12/2023 не можливо встановити, що саме адвокатом Судейкіною І.В. надавалися юридичні послуги по цій справі. Вважає, що заявлена сума на правову допомогу є необґрунтованою та позивачем не додано доказів, які б свідчили про доцільність та неминучість витрат на професійну правничу допомогу. Просив в задоволенні позову ТОВ «УМ Факторинг» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача в режимі ВКЗ позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Додатково надав письмові пояснення. Вважає позов недоведеним, а також недоведеним розрахунок заборгованості, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.1018 у справі №444/9519/12. Також вважає необґрунтованим розмір витрат на правову допомогу.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті окремо та в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27.02.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_3 було укладено договір № 3495087 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний додаток «Credit7». Електронна Ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС Товариства.

Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інш обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 20 000,00 гривень.

Також умовами договору визначено, що строк кредиту 365 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів (п.1.3. кредитного договору), тип процентної ставки фіксована, стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного у п.1.3 договору, знижена процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується на таких умовах: якщо Клієнт до 04.03.2023(включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п.1.4 кредитного договору), орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить за стандартною ставкою за весь строк кредиту 105 015,32 % річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 105015,32 % річних (п.1.5. кредитного договору), орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 166 000,00 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 166 000,00 грн. (п.1.6 кредитного договору). Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать від товариства (у тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки) (п.2.1 кредитного договору), суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту:27.02.2023 або 28.02.2023 (п.2.2 кредитного договору), кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів у погашення заборгованості за кредитом (п.2.5 кредитного договору). Проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 кредитного договору). Згідно п. 4.4. кредитного договору у разі затримання клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачено Графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.

Вказаний кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом «В218» 27.02.2023.

До кредитного договору складено паспорт споживчого кредиту, який містить положення аналогічні тим, що викладені у кредитному договорі.

Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем електронним підписом 27.02.2023.

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Договору.

Факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на вказану суму на належний їй картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-240416/37854 від 21.04.2024, випискою по вказаному рахунку за період з 27.02.2023 по 02.03.2023, листами ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» вих. №109-24 від 19.04.2024 та вих. №108 24 від 19.04.2024.

Відповідно до листа ТОВ «Пейтек Україна» №109-24 від 19.04.2024, повний номер картки № НОМЕР_2 , на яку перераховано 20 000,00 грн. від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», номер транзакції в системі ТОВ «Пейтек Україна» - 402e67af-cdde-42d5-b105-adbc0ee57ecd.

Як вбачається з листа АТ КБ «ПриватБанк» від 21.04.2024 на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) було відкрито банківську картку № НОМЕР_2 .

Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 21.04.2024 про рух коштів по картці ОСОБА_3 , на картку № НОМЕР_4 надійшли кошти в розмірі 20 000,00 грн.

Належних та допустимих доказів на спростовування факту перерахування коштів на платіжну картку відповідача у АТ КБ «ПриватБанк», а також доказів того, що ця картка не належить ОСОБА_3 , ні відповідач, ні її представник суду не надали.

Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 166 000,00 грн, з яких: 20 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 146 000,00 грн - заборгованість за відсотками.

10 листопада 2023 року між ТОВ «УМ Факторинг» (фактор) та ТОВ «ЛІНЕУРА Україна»(клієнт) було укладено договір факторингу №10112023, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно витягу із реєстру прав вимог № 1 від 10.11.2023 до договору факторингу №10112023 від 10.11.2023, ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступив ТОВ «УМ Факторинг» права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № 3495087 від 27.02.2023.

З платіжної інструкції № 487 від 13.11.2023 вбачається, що ТОВ «УМ Факторинг» сплатило ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» згідно договору факторингу №10112023 від 10.11.2023, кошти в сумі 206 140,44 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3495087 від 27.02.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.10 Кредитного договору, Реквізити та підписи Сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на вказану суму на належний їй картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-240416/37854 від 21.04.2024, випискою по вказаному рахунку за період з 27.02.2023 по 02.03.2023, листами ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» вих. №109-24 від 19.04.2024 та вих. №108 24 від 19.04.2024.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З положень частини першої та другої ст.1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

При укладенні договору відповідач та первісний кредитор погодили: суму кредиту 20 000,00 грн.; строк кредиту - 365 днів; порядок та умови надання кредиту; порядок обчислення процентів; порядок повернення (виплати) кредиту та сплати процентів; інші умови договору.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання кредитного зобов`язання відповідачем як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача, а тому суд приходить висновку щодо належності позивача у справі та стягнення боргу саме на користь ТОВ «УМ Факторинг», як нового кредитора.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що матеріалами справи не підтверджено факту одержання ОСОБА_3 письмового повідомлення ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» про відступлення права грошової вимоги факторові та в якому б була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Суд вважає доводи представника відповідача в цій частині необґрунтованими, з огляду на таке.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.

Отже, неповідомлення відповідача про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку сплатити заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3495087 від 27.02.2023.

Крім того, відповідач не оскаржував в судовому порядку договір факторингу №10112023 від 10.11.2023, тому у силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3495087 від 27.02.2023 складає 166 000,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 146 000,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Разом з тим, з вказаним розрахунком не погоджується відповідач. Так, у поясненнях представника відповідача зазначається, що відсотки мають нараховуватись з наступного дня від дня надання кредиту 28.02.2023 по день формування реєстру прав вимоги 10.11.2023, що складає 257 днів, а тому з відповідача позивач мав би стягувати відсотки на суму 102 800,00 грн. (257 дніх400,00 грн (2% від 20 000,00 грн.).

Однак, така позиція представника відповідача суперечить умовам укладеного договору №3495087 та ст. 514 ЦК України. Пунктом 4.4.договору №3495087 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.02.2023 передбачено, що у разі затримання клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачено Графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.

Умовами кредитного договору жодних обмежень щодо переходу до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні, обумовлено не було.

Крім того, пунктом 2.1 договору факторингу передбачено відступ клієнтом фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Згідно п.п.1.2 п.1 договору «Право вимоги» - права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Такі умови договору факторингу узгоджуються з положеннями закріпленими у ст.1078 ЦК України, згідно якої, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач набув права вимоги за кредитним договором до відповідачки за визначений 365 денний строк кредитування, оскільки позовна заява до суду надійшла 27.02.2024 року, по закінченню строку дії договору.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та задоволення позову в повному обсязі, оскільки відповідач належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором №3495087 від 27.02.2023 з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», на умовах ним визначених, внаслідок чого виникла заборгованість перед ТОВ «УМ Факторинг», у загальному розмірі 166 000,00 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Звертаючись з даним позовом, позивачем згідно з платіжною інструкцією №91 від 29.01.2024 сплачено судовий збір за подання даного позову в сумі 3 028,00 грн.

Відтак, враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 6 000 грн 00 коп., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16.

Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої (правової) допомоги №15/12/2023 від 01.12.2023, акт обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги №15/12/2023 від 08.12.2023, платіжна інструкція №588 від 12.12.2023 про оплату за послуги з правничої допомоги на суму 6 000,00 грн.

Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, суд вважає, що ТОВ «УМ Факторинг» надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимога про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн. є обгрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (юридична адреса: 04060, м. Київ, вул. Ризька, буд. 73-Г, офіс 7/1, ) заборгованість у розмірі 166000 (сто шістдесят шість тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (юридична адреса: 04060, м. Київ, вул. Ризька, буд. 73-Г, офіс 7/1, ) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок, а всього стягнути 9028 (дев`ять тисяч двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 19 липня 2024 року.

Суддя М.С. Попов