Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/6573/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Буйновській А.П.,

за участю представника

позивача адвоката Соколишиної Л.Б.

представника відповідача

адвоката Кучер В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.08.2007 між дочкою позивача ОСОБА_3 (після одруження ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 ) та відповідачем було укладено шлюб.

За час шлюбу подружжям було придбано спільне майно, зокрема, автомобіль TOYOTA RAV4, 2015 року випуску, який зареєстровано за відповідачем.

Згідно із свідоцтвом про смерть, 14.08. 2022 дружина відповідача (дочка позивача) ОСОБА_5 померла, у зв`язку з чим, за заявою позивача про прийняття спадщини, як спадкоємця першої черги, було відкрито спадкову справу.

Згідно з відповіддю із Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області №31/23-1773 від 29.11.2022, відповідно до ЄДР ТЗ МВС за відповідачем з 25.04.2019 по 13.09.2022 був зареєстрований транспортний засіб TOYOTA RAV4, 2015 року випуску, об`єм двигуна 2494 см3. Інших транспортних засобів за відповідачем в період з 04.08.2007 по 13.09.2022 не зареєстровано та не реєструвалося.

Позивач вказує, що придбаний за час шлюбу автомобіль, відповідачем було відчужено через місяць після смерті дружини. Таким чином, як на думку позивача, відповідачем порушені права позивача, як спадкоємиці першої черги за законом. Так, виходячи з положень законодавства, зокрема, ч.3 ст.368 ЦК України, ст. 60 СК України, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки якого є рівними, а відтак, дружині відповідача та відповідачу належало по частки вказаного автомобіля.

Оскільки батько ОСОБА_5 помер, дітей у неї не було, відповідно, - позивач (мати) та відповідач (чоловік) є спадкоємцями 1 черги після її смерті. Так як відповідач розпорядився автомобілем після смерті дружини на власний розсуд, відчуживши його, відповідно, позивач вважає, що має право на стягнення грошової компенсації вартості 1/4 частки автомобіля.

Згідно із висновком експерта № 214 від 06.12.2022 ринкова вартість автомобіля станом на 06.12.2022 складає 703950 грн. 00коп. Відповідно, вартість частки автомобіля - 175988грн. 00коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача у судовому порядку, оскільки автомобіль на даний час не обліковується за відповідачем і, відповідно, не може спадкуватися у нотаріуса.

У позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс чи очікує понести, який складає: 23 000 грн. 00коп., що складається зі сплати судового збору у розмірі 1759 грн. 88 коп., витрат на проведення експертизи 1200 грн. 00 коп., витрат на професійну правничу допомогу адвоката 20 000 грн. 00 коп.

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/4 частки автомобіля у розмірі 175988 грн. 00коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 1759 грн. 88 коп., витрати на проведення експертизи 1200 грн. 00коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката 20 000 грн. 00коп.

Відповідачем через представника подано відзив на позов, який прийнятий судом. Зазначено, що відповідач перебував у шлюбі з покійною ОСОБА_5 з 04.08.2007. Шлюб між відповідачем та покійною ОСОБА_5 припинився 14.08.2022 внаслідок її смерті. 01.12.2018 відповідач, маючи намір придбати автомобіль, взяв у борг у своєї сестри ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 7000 дол. США, про що надав останній розписку. Грошові кошти відповідач мав повернути до 01.01.2021.

Покійна дружина відповідача - ОСОБА_5 була обізнана про вказані обставини, надала свою усну згоду на отримання грошей в борг та на придбання автомобіля. Транспортний засіб Toyota Rav4, 2015 року випуску, був придбаний відповідачем в США на аукціоні ІААІ, номер лота 23784949 за ціною 6800 дол. США, оскільки вказаний автомобіль мав значні пошкодження після ДТП. Після прибуття транспортного засобу в Україну, відповідачем була здійснена реєстрація автомобіля в ТСЦ 7141 - 25.04.2019.

Борг в розмірі 7000 дол. США вчасно позикодавцю ОСОБА_6 не був повернутий у зв`язку з наявністю складних життєвих обставин. У вересні 2022 року ОСОБА_6 звернулась до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, у зв`язку з чим відповідач взяв у борг грошові кошти в розмірі 7000 дол. США у своєї матері ОСОБА_7 та повернув борг сестрі ОСОБА_6 .

Таким чином, вказує, що відповідач виконав грошове зобов`язання після припинення шлюбу, що вказує на те, що транспортний засіб Toyota Rav4, 2015 року випуску, є його особистою приватною власністю. У зв`язку з тим, що відповідач на даний час є військовослужбовцем мобілізованим під час воєнного стану, з огляду на наявність перед матір`ю грошового зобов`язання, з 13.09.2022 транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_7 .

Щодо вартості спірного транспортного засобу, то відповідач вказує, що спірний транспортний засіб був придбаний з аукціону із значними пошкодженнями кузова та інших комплектуючих запчастин, внаслідок ДТП. Відповідачем був проведений ремонт пошкоджених деталей власними зусиллями, а тому вартість спірного транспортного засобу є значно нижчою, ніж вказано у висновку експерта, наданого позивачем.

Враховуючи ту обставину, що відповідач повернув грошові кошти, взяті в борг на придбання автомобіля після смерті покійної дружини, тобто після припинення шлюбу, транспортний засіб вважає своєю приватною власністю, а тому підстави сплачувати компенсацію на користь позивача відсутні. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, зазначено, що попередній розрахунок судових витрат, які поніс відповідач і, які очікує понести, становить 10000грн. 00коп., які просить стягнути з позивача на користь відповідача.

Позивачем через представника подано відповідь на відзив, яка прийнята судом. Не погоджується із доводами відзиву на позов і вказує, що спірний автомобіль придбавався подружжям за час шлюбу за спільні кошти і про жодні позики дружина відповідача своїй матері чи іншим родичам, з якими у неї були теплі родинні відносини, не розповідала. У позивача існують обґрунтовані сумніви у справжності розписки, долученої відповідачем до відзиву, про яку стало відомо лише після подачі позовної заяви. Крім того, вважає безпідставними посилання відповідача на те, що спірний автомобіль є його особистою власністю, оскільки придбання подружжям автомобіля у позику боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав розписку. Автомобіль придбаний відповідачем в інтересах сім`ї, під час шлюбу, за кошти, взяті ним у позику, не є його особистою власністю, а є спільною сумісною власністю подружжя. Тому після смерті дружини, відповідач не мав права самостійно розпоряджатися спільним сумісним майном подружжя, яке набуло статусу спадкового. Отже, просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Відповідачем через представника подані заперечення на відповідь на відзив, які прийняті судом. Зазначено, що позивачем не враховано ту обставину, що боргове зобов`язання відповідачем виконане після припинення шлюбу, а саме 15.09.2022.

Вказує, що критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. На думку відповідача, позивачем не заперечується факт виконання боргового зобов`язання відповідачем після припинення шлюбу за власні кошти, а отже, доводи позивача про отримання позики в період перебування шлюбу, як підставу визнання майна спільною власністю подружжя, є безпідставними та суперечать обставинам справи. Крім того, вважає, що позивачем не заперечується та не спростовано факту придбання транспортного засобу в США на аукціоні ІААІ, номер лота 23784949, за ціною 6800 дол. США. Всі вказані вище обставини в сукупності дають підстави для висновку про вірогідність існування зазначених відповідачем фактів. Крім того, вказує, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами те, що відповідач виконав грошове зобов`язання після припинення шлюбу, що вказує на те, що спірний транспортний засіб є його особистою приватною власністю.

Вважає, що висновок експерта, наданий позивачем до позовної заяви, є неналежним доказом в даній справі, оскільки не підтверджує обставин, які підлягають доказуванню в даній справі, і не доводить поширення на майно правового режиму спільного майна подружжя та навіть не підтверджує вартість спірного транспортного засобу. Отже, просить відмовити у задоволенні позову та вирішити питання про судові витрати, понесені відповідачем.

Ухвалою суду від 10.01.2023 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Під час підготовчого провадження 15.03.2023, ухвалою суду, занесеною до протоколу засідання, залучено до участі у справі третю особу АТ КБ «Приватбанк», якою письмові пояснення по суті позову та відзиву подані не були.

В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на доводи позову та досліджені докази. Крім того, просила стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, витрати за проведення експертизи та витрати, пов`язані із наданнями позивачу правничої допомоги.

В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи відзиву та заперечень і просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем.

В судове засідання не з`явився представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 07.02.2014 уклали шлюб, про що свідчить актовий запис №1158. Після укладення шлюбу ОСОБА_3 отримала прізвище ОСОБА_4 (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 18.08.2022).

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_9 , враховуючи дані свідоцтва про її народження (повторне) серія НОМЕР_1 , актовий запис №26, свідоцтва про розірвання шлюбу (повторне) серія НОМЕР_2 , актовий запис №70, свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_3 , актовий запис №87 та свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 (повторне), актовий запис №67.

Відповідно до даних свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №2561.

Встановлено, що шлюбні відносини ОСОБА_5 та ОСОБА_2 припинені внаслідок смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також суд звертає увагу, що заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.07.2022 (справа №711/2670/22) про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на час смерті ОСОБА_5 не набрало законної сили.

Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В. від 02.02.2023, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на автомобіль марки TOYOTA RAV4, 2015 року випуску, на ім`я ОСОБА_5 , оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності на вказаний транспортний засіб, враховуючи наявність даних про те, що автомобіль відчужений чоловіком померлої та перереєстрований на нового власника 13.09.2022.

У цій постанові зазначено, що після смерті ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини подали 20.08.2022 її мати ОСОБА_1 та 23.08.2022 її чоловік ОСОБА_2 , які знаходяться у спадковій справі №18/2022, що зареєстрована в Спадковому реєстрі за №69599401.

Дані обставини також підтверджуються матеріалами спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Зуєвою Н.В., які надані на виконання ухвали суду від 24.02.2023. Крім того, встановлено наявність претензії АТ КБ «Приватбанк» від 02.12.2022 про наявність заборгованості у позичальника ОСОБА_5 у розмірі 4740грн. 00коп. за кредитним договором від 06.11.2013. Заповітів померлої ОСОБА_5 не виявлено, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Під час розгляду справи відсутні дані про звернення АТ КБ «Приватбанк» із позовною заявою до спадкоємців після смерті ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.11.2013.

Відповідно до даних листів ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області (Філія ГСЦ МВС) від 29.11.2022 №31/23-1773 та від 31.01.2023 №31/23-251, за ОСОБА_2 в період з 25.04.2019 по 13.09.2022 був зареєстрований транспортний засіб марки TOYOTA RAV4, 2015 року випуску, об`єм двигуна 2494 см3. Інших транспортних засобів за відповідачем в період з 04.08.2007 по 28.11.2022 та з 25.04.2019 по 31.01.2023 не зареєстровано та не реєструвалося. Крім того, зазначено, що вказаний транспортний засіб відчужено ОСОБА_2 та перереєстровано на нового власника 13.09.2022.

За інформацією ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області (Філія ГСЦ МВС) від 18.04.2023 №31/23/41-382 та матеріалів, наданих на запит суду, - матеріалів, що стали підставою для реєстрації 25.04.2019 за ОСОБА_2 транспортного засобу марки TOYOTA RAV4, 2015 року випуску, неможливо у зв`язку із закінченням трьох річного терміну зберігання. При цьому, ОСОБА_2 в послідуючому продав цей транспортний засіб ОСОБА_7 за ціною 311744грн. 00коп., про що свідчить договір купівлі-продажу 13.09.2022.

Крім того, на підставі заяви ОСОБА_7 від 13.09.2022 та долучених нею документів, автомобіль марки TOYOTA RAV4, 2015 року випуску був перереєстрований за цією особою.

Як вбачається з висновку експерта №214 від 06.12.2022, складеного та оформленого судовим експертом авто-товарознавцем А.А. Березовським, середня ринкова ціна автомобіля TOYOTA RAV4, 2015 року випуску, тип двигуна бензиновий 2494 см3, номер кузова НОМЕР_6 , автоматична коробка передач, на дату дослідження складає 703950грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ.

Слід зазначити, що цей висновок експерта складений на замовлення учасника справи ОСОБА_1 від 05.12.2022.

Крім того, відповідно до висновку експерта №157 від 08.09.2023, складеного та оформленого судовим експертом авто-товарознавцем А.А. Березовським на виконання ухвали суду від 21.07.2023, ринкова вартість на час проведення експертизи транспортного засобу TOYOTA RAV4, 2015 року випуску, тип двигуна бензиновий 2494 см3, номер кузова НОМЕР_6 з врахуванням технічного стану та наявних пошкоджень внаслідок ДТП складає 632241грн. 00коп., в т.ч. з ПДВ.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, норма ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п.п. 22, 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі, у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц.

Виходячи з положень закону, встановлених під час розгляду справи обставин, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки якого є рівними, відтак, дружині відповідача та відповідачеві належало по 1/2 частці вказаного спірного автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, за встановлених обставин та досліджених доказів, суд вважає, що є доведеними обставини про те, що спірний транспортний засіб був придбаний подружжям Меркулових під час шлюбу за спільні кошти, незважаючи на те, що він був зареєстрований за відповідачем, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Доказів на спростування доводів сторони позивача відповідачем надано до суду не було.

Той факт, на який вказує сторона відповідача про те, що вказаний автомобіль є особистою приватною власністю відповідача, посилаючись на обставини, начебто, взяття у сестри позику грошових коштів, зокрема, - на розписку від 01.12.2018, - є безпідставними. Так, зміст розписки не містить інформації про придбання транспортного засобу, а в ній зазначено, що ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти готівкою для придбання машини. При цьому, що машина може бути пральня, швейна, кофемашина, генератор, для переробки сировини тощо, враховуючи класифікацію машин за призначенням, ступеню універсальності, ступеню автоматизації.

Незважаючи на позицію позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Соколишиної Л.Б. щодо необхідності призначення по справі і проведення технічної експертизи документа щодо визначення давності (часу) виконання (створення) розписки, датованої 01.12.2018, що була складена ОСОБА_2 , то ухвалою суду від 12.04.2024 відмовлено у задоволенні такої заяви, оскільки суд прийшов до переконання, що відсутні підстави для призначення такої експертизи, оскільки обставини щодо давності написання розписки, наявність чи відсутність боргових зобов`язань між певними особами не входить до предмету доказування за спором, який виник між сторонами по справі. Крім того, дана розписка не є належним та допустимими доказом у цих спірних правовідносинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки не стосується спірного транспортного засобу марки TOYOTA RAV4, 2015 року випуску.

Крім того, навіть якщо і гіпотетично припустити, що ОСОБА_2 було взято у борг певні грошові кошти, то враховуючи норми ч. 2 ст. 78 ЦПК України, жодними належними допустимими, достовірними та переконливими доказами не доведено, що саме отримані у позику грошові кошти були сплачені на придбання автомобіля марки TOYOTA RAV4, 2015 року випуску. Також суд звертає увагу, що сторона позивача не визнала обставини про обізнаність ОСОБА_5 факту отримання відповідачем ОСОБА_2 у позику грошових коштів на придбання транспортного засобу.

До того ж, як вказує ВС у постанові від 05.10.2021 (справа №755/16464/20), придбання подружжям автомобіля у позику боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав розписку. Відповідні висновки містяться і у постанові ВС від 24.11.2021 у справі № 712/11174/19-ц, зокрема, зазначено, що спірне рухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу і за кошти, які отримано за договором позики, укладеним одним з подружжям, які ним використано в інтересах сім`ї, підлягає поділу між ними у рівних частинах.

Таким чином, суд вважає, що спірний автомобіль придбаний ОСОБА_5 та ОСОБА_2 під час їхнього шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, після смерті дружини, відповідач не мав права самостійно розпоряджатися спільним сумісним майном подружжя (в даному випадку, продавати своїй матері), яке набуло статусу спадкового. Відповідно, враховуючи осіб, які звернулися до нотаріуса після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини сторони по справі (мати і чоловік померлої), позивач (мати) має право на отримання від відповідача (чоловіка померлої) саме грошової компенсації вартості частини спірного автомобіля, оскільки на даний час автомобіль відповідачем відчужений і перебуває у власності іншої особи.

Що стосується вартості частини рухомого майна 175988грн. 00коп., яку просить стягнути на свою користь позивач із відповідача, то відповідно до висновку експертизи №214 від 06.12.2022, який наданий із позовом позивачем, вартість всього транспортного засобу на дату дослідження становить 703950грн. 00коп., а тому арифметично частка визначена позивачем вірно. Даний доказ є належним і допустимим, а тому береться судом до уваги в силу ст. ст. 76-82, 106 ЦПК України.

Стосовно доводів відповідача та його представника про те, що вартість транспортного засобу є меншою 632241грн. 00коп., посилаючись на висновок експерта №157 від 08.09.2023, то судом встановлено, що подружжям Меркулових спірний автомобіль був придбаний вже у пошкодженому стані. Тобто, встановлено, що після придбання автомобіля, який перед цим перебував у ДТП, подружжя спільно і за спільні кошти вчинили всі дії щодо відновлення технічного стану та його покращення, що визнається стороною позивача. При цьому, відсутні докази (протокол огляду, дефектна відомість, ремонтна калькуляція тощо) щодо дійсних пошкоджень, наявних на автомобілі, як зовнішніх, так і внутрішніх. Також, відповідачем не доведено, які самі відновлювальні роботи, їх вартість і, які були на це понесені витрати, яка вартість запчастин та матеріалів і, у якому розмірі були витрачені кошти для відновлення технічного стану транспортного засобу після його придбання для подальшого використання за призначенням, внаслідок чого і зросла його вартість. При цьому, суд звертає увагу, що у позивача як спадкоємця, відсутня можливість довести перед судом обставини придбання у пошкодженому стані транспортного засобу, вартості та витрат, які були понесені на відновлення та покращення технічного стану автомобіля тощо, оскільки вона є спадкоємцем після смерті дружини відповідача.

Відповідно, судом з врахуванням положень ст. 110 ЦПК України, при визначенні вартості як всього спірного транспортного засобу, так і вартості його 1/4 частини, береться до уваги доказ висновок експерта від 06.12.2022 №214, а не висновок експерта №157 від 08.09.2023, оскільки у разі незаконного відчуження відповідачем спірного транспортного засобу після смерті дружини, слід брати до уваги ринкову вартість автомобіля, схожого за технічними характеристиками від того, що був відчужений, а не ринкову вартість того автомобіля, якого слід відшуковувати, і який фактично був відчужений, оскільки після такого відчуження його стан міг як суттєво погіршуватися, так і покращуватися.

Таким чином, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що майнові права позивача, як спадкоємця після смерті її дочки, були порушені відповідачем, як іншим спадкоємцем, який у незаконний спосіб після смерті дружини відчужив рухоме майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Меркулових, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію вартості частини спірного автомобіля у розмірі 175988грн. 00коп. Заперечення відповідача щодо пред`явлених до нього позовних вимог не доведені належними, допустимими та переконливими доказами.

Також стосовно позиції сторони відповідача про зупинення провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, слід зазначити наступне:

ухвалою суду від 28.04.2023, яка занесена до протоколу підготовчого засідання та ухвалою суду від 02.11.2023 у задоволенні відповідних клопотань відповідача, які подані його представником, відмовлено.

Встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до наказу №6 від 19.11.2022, виданого командиром ВЧ НОМЕР_7 , прибув до ВЧ НОМЕР_7 із ІНФОРМАЦІЯ_2 і з 19.11.2022 зарахований до списків особового складу частини, про що свідчить витяг з цього наказу.

Крім того, за даними листа начальника ЧОМТЦКСП від 06.03.2023, ОСОБА_2 як військовозобов`язаний, 21.04.2022 був призваний на військову службу за мобілізацією, згідно із Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022.

Також встановлено, що ОСОБА_2 був переведений із ВЧ НОМЕР_7 до ВЧ НОМЕР_8 .

За матеріалами справи вбачається, що керівництво ВЧ, зокрема у листі від 21.03.2023 повідомило, що ОСОБА_2 може брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду і перешкод для цього немає. Між тим, ОСОБА_2 таким правом не скористався. Крім того, він бере участь у розгляді справи безпосередньо через представника адвоката Кучер Ю.В., відповідно до договору про надання правничої допомоги №229 від 17.01.2023, про що свідчить ордер серія СА №1045864 від 17.01.2023.

Крім того, за даними листа тво командира ВЧ НОМЕР_8 від 08.02.2024, зазначено, що ОСОБА_2 може бути забезпечено участь у судовому засіданні з розгляду справи і йому може бути надане звільнення від виконання службових обов`язків для забезпечення його безпосередньої участі в судовому засіданні. Між тим, незважаючи на судові повістки, які були отримані ВЧ та ОСОБА_2 , останній в судове засідання не з`явився.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема - перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Між тим, суд вважає, що, враховуючи завдання та засади цивільного судочинства, визначені у статті 2 ЦПК України, норми статті 11 ЦПК України, зокрема щодо забезпечення розумного балансу між інтересами сторін; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, а також враховуючи баланс між необхідністю зупинення провадження у справі, де відповідачем є ОСОБА_2 - військовослужбовець, який з самого початку судового провадження бере участь через представника адвоката, скористався правом і подав всі процесуальні заяви (відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, ряд як усних, так і письмових заяв та клопотань та докази в обгрунтування своєї позиції) з метою гарантування як його прав, так і прав позивача на доступ до правосуддя, розгляд справи в розумні строки, - відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Крім того, як на думку суду, немає ризику для відповідача щодо незабезпечення йому захисту його прав та інтересів з-за його відсутності в судовому засіданні з розгляду цієї справи, оскільки адвокат Кучер Ю.В. як представник, яка бере участь у судовому процесі від імені учасника справи (відповідача), інтереси якого вона представляє, наділена і процесуальними правами та обов`язками учасника справи, якого представляє, за умови, що в документі, який підтверджує повноваження представника (ордері від 17.01.2023) зазначено про те, що повноваження адвоката не обмежуються. Участь відповідача (учасника справи) у судовому процесі через свого представника, повноваження якого належним чином підтверджені, і який допущений до участі у розгляді цієї справи, розцінюються як участь самого відповідача, у зв`язку з чим і наслідки вчинених представником процесуальних дій поширюються на особу, яку представляють (відповідача), незалежно від того, якою є особиста поведінка цієї особи. Інше суперечило б самій сутності інституту представництва.

Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, який був сплачений останньої при подачі позову - 1759грн. 88коп. (квитанція від 13.12.2022), витрати за проведення експертизи на замовлення учасника справи 1200грн. 00коп. (квитанція до прибуткового касового ордеру №214 від 06.12.2022, акт наданих послуг від 06.12.2022, висновок експерта №214 від 06.12.2022) та витрати на правничу допомогу адвоката 20000грн. 00коп. (квитанція адвоката Соколишиної Л.Б. до прибуткового касового ордера №10 від 05.12.2022, ордер адвоката серія СА №1043542 від 12.12.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №001337, договір про надання професійної правничої допомоги від 05.12.2022, укладений між адвокатом Соколишиною Л.Б. та ОСОБА_1 , за умовами якого, зокрема - п.п. 1.1, 2.1-2.3, 4.1 визначено, що за послуги, визначені у цьому договорі клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 20000грн.). Докази щодо понесених позивачем судових витрат, є належними та допустимими і такими, що подані у порядку і строки, передбачені ЦПК України.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача про те, що розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката - 20000грн. 00коп., є завищеним, враховуючи те обгрунтування, яке викладене в судовому засіданні представником відповідача. На думку суду, підстав для зменшення розміру судових витрат немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , код АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , код АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію вартості 1/4 частини автомобіля у розмірі 175988грн. 00коп., витрати за проведення судової експертизи у розмірі 1200грн. 00коп., судовий збір у розмірі 1759грн. 88коп., витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги адвоката у розмірі 20000грн. 00коп., а всього 198947грн. 88коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 16.05.2024.

Головуючий суддя: С. М. Позарецька