Справа № 149/1691/23
Провадження № 22-ц/801/1026/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 рокуСправа № 149/1691/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 149/1691/23 за заявою Хмільницької міської ради Вінницької області, заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та передачу у комунальну власність Хмільницької міської територіальної громади в особі Хмільницької міської ради,

за апеляційною скаргою Хмільницької міської ради Вінницької області на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Войнаревича М. Г.

встановив:

В травні 2023 року Хмільницька міська рада Вінницької області звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу у комунальну власність Хмільницької міської територіальної громади в особі Хмільницької міської ради.

Заява мотивована тим, що на території Хмільницької міської територіальної громади перебуває нерухоме майно за адресою по АДРЕСА_1 . Це нерухоме майно на праві спільної часткової власності у розмірі частки по 1/2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Хмільницька міська рада неодноразово зверталася до суду із вимогами про стягнення коштів за фактичне землекористування із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки в останніх перебувало на праві власності нерухоме майно, яке розміщене на землях комунальної форми власності без належного оформлення правовстановлюючих документів на землю, плата за використання земельної ділянки не надходила. Тому Хмільницька міська рада звернулася до суду із позовною заявою про стягнення коштів за фактичне землекористування. Під час розгляду справи, ОСОБА_2 померла. Із спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину не отримав, тобто частку ОСОБА_2 на себе не переоформив. Враховуючи вищевикладене, заявник просить визнати нерухоме майно відумерлою спадщиною та передати її у комунальну власність Хмільницької міської територіальної громади в особі Хмільницької міської ради.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року у задоволенні заяви Хмільницької міської ради Вінницької області, заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та передачу у комунальну власність Хмільницької міської територіальної громади в особі Хмільницької міської ради - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Хмільницька міська рада Вінницької області подала апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким заяву задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначила, що оскаржуване рішення суду прийнято із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що відповідно до ч.1 ст.1277 ЦК України, у paзi відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмова від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутністтю нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

17 квітня 2024 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника заінтересованоїособи ОСОБА_1 адвоката Ткачук В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, просить врахувати, що у зв`язку з подачею заявником даної апеляційної скарги, заінтересованою особою додатково понесено судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., які прошу стягнути з апелянта.

Представник заявника ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи адвокат Ткачук В.В. в судовому засіданні

Заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги. Просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін. Також просила стягнути судові витрати понесені її довірителем в розмірі 7000 гривень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

По справі встановлено, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 245411791 встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_2 (копія на а.с. 5-6).

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія на а.с. 9).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 № 342/2022 від 26.09.2022 підтверджено, що ОСОБА_1 приймає спадщину за законом, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_2 (копія на а.с. 8).

Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70139398 підтверджено, що після смерті ОСОБА_2 було заведено спадкову справу № 129/2022 (копія на а.с. 16-18).

Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3ст. 46 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, чинне законодавство пов`язує можливість прийняття спадщини не тільки з фактом подання заяви про прийняття спадщини, а і з самим фактом проживання за однією адресою з померлим.

Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, з наведених норм цивільного законодавства вбачається, що ОСОБА_1 своєчасно в шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця звернувся до нотаріуса та подав заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 , отже є таким що прийняв спадщину та вона належить йому з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Строк для звернення спадкоємця за отриманням свідоцтва про право на спадщину чинним законодавством України не обмежено.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою (п. 8 ч. 2ст. 293 ЦПК України).

Згідно зі ст. 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

З огляду на наведені правила розгляду заяв про відумерлість спадщини, заявником не зазначено та не надано суду доказів щодо відсутності заяв про прийняття спадщини спадкоємцями та/або їх відмову від прийняття спадщини.

Із наданих суду матеріалів копії спадкової справи, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 вбачається реєстрація спадкової справи за заявою спадкоємця ОСОБА_1 про прийняття спадщини. (а.с. 112 -121)

За таких обставин, враховуючи викладене, беручи до уваги те, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем є її син ОСОБА_1 , який вважається таким, що прийняв спадщину, до складу якої входить спірне нерухоме майно, а також останній не звертався до нотаріальної контори із заявою про відмову від її прийняття, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для позивача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що представник заінтересованої особи звертаючись з відзивом на апеляційну скаргу зокрема просив суд апеляційної інстанції стягнути з апелянта на користь заінтересованої особи ОСОБА_1 судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у Вінницькому апеляційному суді у розмірі 7000 грн, надавши суду договір про надання правничої допомоги № 87/24 від 12 квітня 2024 року та опис виконаних робіт по справі№ 149/1691/23 від 14 квітня 2024 року, в якому вказана вартість наданих послуг та зазначено, що ОСОБА_1 за виконані роботи оплатив 7000 гривень у повному обсязі.

Вирішуючи заявлене у відзиві клопотання представника заінтересованої особи про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України", пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України", пункт 80 рішення у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

17 квітня 2024 року ОСОБА_1 було сплачено адвокату Ткачук В.В. 7 000 грн за договором про надання правової допомоги від 12 квітня 2024 року.

На підтвердження зазначеної суми коштів, сплачених позивачем за отримані правові послуги, у матеріалах справи наявний опис виконаних робіт від 17 квітня 2024 року, за яким було виконано роботу на загальну суму 7000 грн, а саме, вивчення матеріалів апеляційної скарги. Опрацювання законодавчої бази, шо регулює спірні відносини та правових позицій Верховного Суду задля формування правової позиції по справі, надання консультацій; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу .

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, те, що вивчення адвокатом судової практики здійснювалось при зверненні до суду з цим позовом, об`єм і зміст складеного адвокатом відзиву на апеляційну скаргу та його участь у судовому засіданні, співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, усталену практику розгляду даних спорів, колегія суддів вважає за можливе стягнути з Хмільницької міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 7 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу Хмільницької міської ради Вінницької області залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з Хмільницької міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: В.В. Сопрун

І.М. Стадник