КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року місто Київ

Справа №752/25613/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10768/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року (ухвалено у складі судді Ольшевської І.О., повний текст ухвали складено 13.03.2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» про визнання незаконними дій лікаря Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» Малікіної Надії Олександрівни

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» про визнання незаконними дій лікаря Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» Малікіної Надії Олександрівни.

Так, позивачем оскаржуються дії лікаря-нарколога, як такі, що не відповідають вимогам Постанови КМУ від 17.12.2008р. №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (надалі - Постанова Кабінету Міністрів України; Порядок від 17.12.2008 № 1103) та Наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (надалі - МВС України, МОЗ України; Наказ, Інструкція, Форма типового документа від 09.11.2015 № 1452/735).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 28 березня 2024 року засобами поштового зв`язку через суд першої інстанції подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументуючи апеляційну скаргу, зазначає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права і підлягає зміні з нижченаведених підстав.

Звертає увагу, що, як зазначається у постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі № 340/2716/22, висновок медичного огляду на стан сп`яніння не може бути самостійним предметом судового розгляду за правилами будь-якого судочинства. Однак, позивачем оскаржується не висновок медичного огляду, а саме дії лікаря, під час складання висновку медичного огляду на стан сп`яніння.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

23 травня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» на апеляційну скаргу, якою просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача - ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, вважав, що відсутні підстави для вирішення даного спору в порядку цивільного судочинства, а заявлені відповідачем обставини підлягають доказуванню в порядку КУпАП при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства: цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями належності справ до цивільної юрисдикції є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Обгрунтовуючи позов та апеляційну скаргу, позивач посилається на право, надане йому ст. 267 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 267 КУпАП застосування заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі огляд на стан сп`яніння, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається лікарем, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, відповідно до вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103.

Згідно пунктів 13, 14 вищевказаного Порядку, лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок складається в трьох примірниках: по одному - для поліцейського та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Отже, складання лікарем висновку щодо алкогольного сп`яніння є процесуальною дією, спрямованою на фіксацію адміністративного правопорушення у межах КУПАП та, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки судом в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Посилання позивача на те, що ним оскаржується не висновок лікаря, а його дії, не спростовує висновки суду першої інстанції, адже уся аргументація та правове обґрунтування націлене на визнання недійсним огляду, який був проведений лікарем.

Висновок медичного огляду безпосередньо не породжує для позивача будь-яких прав чи обов`язків. Водночас такий висновок може бути доказом на підтвердження перебування особи у стані сп`яніння та підлягає оцінці судом у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Отже, як доказ у справі, цей висновок підлягає спростуванню саме у такій справі.

Аналогічні висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 11.08.2020 у справі № 120/4189/19-а, від 11.11.2020 у справі № 732/833/17 та від 30.04.2021 у справі № 686/4562/18.

Щодо твердження скаржника про те, що йому неможливо реалізувати своє право, передбачене ст. 267 КУпАП та оскаржити заходи забезпечення провадження, то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до висновку, викладеного у Постанові ВС від 27 січня 2023 року справа №340/2716/22 оскарження позивачем висновку медичного огляду на стан cп`яніння не може бути самостійним предметом судового розгляду за правилами будь-якого судочинства, що водночас не свідчить про позбавлення особи права на його спростування у судовому порядку під час вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вказує, що вирішення питання правомірності складання висновку медичного огляду в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, позбавляє ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до відповідальності.

Суд вірно застосував норму процесуального права, закрив провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Тому зазначення судом про те, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не про те, що заявлені вимоги взагалі не можуть бути розглянуті судом, як окремий позов, не призвело до неправильного висновку суду щодо закриття провадження у справі.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська