Номер провадження: 22-ц/813/4523/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024 року у складі судді Куриленко О.М.,

встановив:

У липні 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь:

-аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 28 000,00 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-фактично понесені додаткові витрати на оплату послуг стоматологічної клініки ТОВ Профі Джуніор в розмірі 11700,00 гривень;

-додаткові витрати на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000,00 гривень щомісячно;

-судові витрати, що згідно з Договором про надання правничої допомоги складають 40000,00 гривень.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.10.2014р., видане Відділом реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2232 від 17.10.2014р. Шлюб було розірвано 24.10.2022, що підтверджується заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси № 522/3791/22.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження.

В позовній заяві зазначено, що відповідач має достатньо високий рівень доходу та має змогу платити аліменти в достатньому розмірі для забезпечення їх з позивачкою спільної дитини. Проблем зі здоров`ям відповідач не має, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні немає.

Дитина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в силу свого розвитку, потребує додаткових витрат, а саме витрат на лікування зубів в ТОВ «Профі Джуніор».

ОСОБА_3 має здібності до занять спортом, а саме професійно займається гімнастикою в спеціалізованій дитячо-юнацькій школі олімпійського резерву художньої гімнастики «Чорноморець». Разом заплановані витрати на розвиток таланту дитини складають 48 260,00 гривень на рік, а отже 4 000,00 гривень на місяць.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 15000 гривень щомісячно, починаючи з дати подачі позову - 19.07.2023 до досягнення дитиною повноліття, а саме до 29.01.2033; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на оплату послуг стоматологічної клініки ТОВ «Профі Джуніор» в розмірі 11700 гривень; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, згідно з Договором про надання правничої допомоги в розмірі 18750 гривень. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, у яких просять суд:

-ОСОБА_1 просить суд частково скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким: стягнути аліменти зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 28000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, а саме до 29.01.2033; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000,00 грн. щомісячно; стягнути зі ОСОБА_2 судові витрати, що згідно з Договором про надання правничої допомоги складають 40000,00 грн., в іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024 року залишити без змін;

-ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024 року в частині розміру щомісячно стягнутих аліментів та витрат на правову допомогу, прийняти рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі 10000 грн., відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що судом не було взято до уваги великі доходи відповідача, оскільки в ході розгляду справи були отримані докази в підтвердження факту того, що відповідач дійсно працює моряком на посаді капітана судна. Також на виконання ухвали суду від 08.11.2023, було отримано інформацію з 2-х банків по 8-ми карткових рахунках з запитуваних 5-ти та надані додаткові письмові пояснення щодо середнього розміру щомісячного доходу відповідача, проте судом було проігноровано доведений факт великого доходу відповідача та його можливість сплачувати заявлені аліменти, виходячи із розміру його заробітної плати, що не відповідає інтересам дитини. Крім того, на думку, скаржниці, ще одним доказом матеріального забезпечення відповідача є те, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у нього наявна на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116 кв.м.; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 9,6 кв.м. Також відповідач має у власності автомобіль MAZDA CХ-5, 2013 року випуску. Стан здоров`я та матеріальне становище дозволяють відповідачу виконувати обов`язок щодо сплати аліментів на утримання доньки. Доказів протилежного до суду стороною відповідача не надано, а тому розмір суми аліментів на утримання дитини є заниженим відповідно до матеріального становища платника аліментів. Ці та інші докази, що містяться в матеріалах справи, не залишають сумнівів щодо того, шо відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 28000,00 грн. щомісячно, а також нести інші прогнозовані додаткові витрати, пов`язані зі станом здоров`я та особливими потребами дитини. Щодо додаткових витрат на утримання дитини, то доводи скарги обґрунтовані тим, що в позовній заяві зазначалось, що в той період часу спортивна школа була зачинена на канікули, а тому інформація щодо занять гімнастикою буде надана до суду пізніше, при цьому відповідачу було достеменно відомо про відвідування спортивних тренувань гімнастикою своєї доньки та її великі досягнення і у відзиві на позовну заяву жодного разу не було висловлювань та заперечень з приводу того, що донька не займається цим видом спорту, тому суд дійшов хибного висновку, що це не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, у зв`язку із чим просила приєднати до матеріалів справи в порядку ст. 367 ЦПК України, докази занять донькою сторін гімнастикою та її участь у спортивних змаганнях. Щодо витрат на професійну правову допомогу, ОСОБА_1 зазначає, що вона вимушено уклала договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатами Івановою Г.С. та ОСОБА_5 з метою захисту прав неповнолітньої доньки, зважаючи на предмет позовних вимог, тому враховуючи критерій співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, слід стягнути з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 40 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024 року скасувати в частині розміру щомісячно стягнутих аліментів та витрат на правову допомогу та прийняти рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 10000 грн., в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що рішення суду є незаконним в частині розміру щомісячно стягнутих аліментів та витрат на правову допомогу. Зокрема, відповідач зазначає, що він не відмовлявся та не відмовляється від утримання та виховання доньки, але з мотивами та обставинами, викладеними у позовній заяві не погоджується, оскільки позивачка не довела суду обставину, що він отримує дохід у декілька тисяч доларів на місяць, додані докази та витребувані судом докази, не підтверджують доводів, зазначених позивачкою, а підтверджують тільки те, що відповідач колись мав та заробляв гроші. Враховуючи те, що справа розглядалась з липня 2023 року і рішення приймалось у 2024 році, тому до уваги мають братися доходи/прибуток на цей час, а не отриманий у 2019-2022рр. Зазначає, що він має певні захворювання, які потребують лікування та на його утриманні знаходиться хвора матір у віці 87 років ОСОБА_6 , 1945 р.н., якій нещодавно проведено хірургічну операцію, що потребувало значних грошових коштів не тільки на її проведення, а й на післяопераційне лікування та сторонній догляд. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то зазначає, що позивачем до суду взагалі не надавався попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Також в порушення ч.8 ст. 141 ЦПК України, під час судових дебатів позивач та її представник відповідну заяву не зробили. Гонорар у зазначеному розмірі значно перебільшує складнощі відповідної роботи, її обсяг та час, витраченим на виконання послуг/робіт, що свідчить про не співмірність таких витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як передбачено п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду, в частині його оскарження, відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.10.2014, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2232 від 17.10.2014 (а.с. 14).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 522/3791/22 шлюб було розірвано 24.10.2022 (а.с. 15-17).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження (а.с. 18). Малолітня донька сторін проживає разом з матір`ю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд вважав за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 15000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що, з урахуванням витрат, що має нести мати, буде достатнім для забезпечення дитини. При цьому, суд також дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, згідно з Договором про надання правничої допомоги в розмірі 18750 гривень. Відмовляючи взадоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 4000,00 гривень щомісячно, районний суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що дитина професійно займається гімнастикою в спеціалізованій дитячо-юнацькій школі олімпійського резерву художньої гімнастики «Чорноморець» чи в будь-яких інших закладах та необхідності нести будь-які витрати у зв`язку з цим.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фізично здоровий, у зв`язку з чим повинен утримувати свою малолітню доньку, а тому суд вважав за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 15000 гривень щомісячно.

Вказаний розмір аліментів буде достатнім для того, щоб забезпечити виконання батьківського обов`язку відповідача щодо утримання своєї доньки.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначає, що судом не було взято до уваги великі доходи відповідача, оскільки в ході розгляду справи були отримані докази на підтвердження факту того, що відповідач дійсно працює моряком на посаді капітана судна. Також на виконання ухвали суду від 08.11.2023, було отримано інформацію з 2-х банків по 8-ми карткових рахунках з запитуваних 5-ти та надані додаткові письмові пояснення щодо середнього розміру щомісячного доходу відповідача, проте судом було проігноровано доведений факт великого доходу відповідача та його можливість сплачувати заявлені аліменти, виходячи із розміру його заробітної плати, що не відповідає інтересам дитини. Крім того, на думку, скаржниці, ще одним доказом матеріального забезпечення відповідача є те, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у нього наявна на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116 кв.м.; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 9,6 кв.м. Також відповідач має у власності автомобіль MAZDA CХ-5, 2013 року випуску. Ці та інші докази, що містяться в матеріалах справи, не залишають сумнівів щодо того, шо відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 28000,00 грн. щомісячно.

При цьому у поданій ОСОБА_2 апеляційній скарзі, останнім зазначено, що він не відмовлявся та не відмовляється від утримання та виховання доньки, але з мотивами та обставинами, викладеними у позовній заяві не погоджується, оскільки позивачка не довела суду обставину, що він отримує дохід у декілька тисяч доларів на місяць, додані докази та витребувані судом докази, не підтверджують доводів, зазначених позивачкою, а підтверджують тільки те, що відповідач колись мав та заробляв гроші. Враховуючи те, що справа розглядалась з липня 2023 року і рішення ухвалене у 2024 році, тому до уваги мають братися доходи/прибуток на цей час, а не отриманий у 2019-2022рр. Зазначає, що він має певні захворювання, які потребують лікування та на його утриманні знаходиться хвора матір у віці 87 років ОСОБА_6 , 1945 р.н., якій нещодавно проведено хірургічну операцію, що потребувало значних грошових коштів не тільки на її проведення, а й на післяопераційне лікування та сторонній догляд.

На вищевказані доводи скаржників слід зазначити наступне.

Так, матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_2 працює моряком на посаді капітана судна.

На виконання ухвали суду від 08.11.2023 було отримано інформацію з 2-х банків по 8-ми карткових рахунках з запитуваних 5-ти та надані додаткові письмові пояснення щодо середнього розміру щомісячного доходу відповідача, зокрема в АТ «А-Банк» за період з 01.01.2021 по 15.11.2023 загальний обіг коштів склав 1070918,00 грн. Також в АБ «Південний» у відповідача відкрито 6-ть банківських рахунків, п`ять з яких в іноземній валюті та один в гривні.

З вищенаведеної інформації вбачається, що станом на листопад 2023 року (момент видачі виписки) середньомісячний дохід відповідача склав приблизно 452 000 грн в місяць.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідь прикордонної служби свідчить тільки про те, що він виїхав за межі України, що не забороняється законом і не свідчить про отримання ним щомісячного грошових коштів та роботи за кордоном, оцінюються апеляційним судом критично з огляду на те, що як встановлено матеріалами справи, до суду першої інстанції надавались копії контрактів з міжнародними компаніями. При цьому, тривалі періоди перебування відповідача за кордоном притаманні саме роботі моряка, а також те, що в той період коли відповідач перебуває за кордоном, прослідковується нарахування заробітної плати на його банківський рахунок.

Таким чином, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, а також той факт, що відповідач не уникає батьківського обов`язку та готовий нести витрати на утримання дитини у розмірі 10000 грн. щомісячно та те, що позивачкою не надано до суду належних доказів про достатній постійний дохід (заробіток) відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, який повинен сплачувати відповідач на утримання доньки повинен складати саме 15000 грн. щомісячно.

Позивачка не довела суду можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини саме у визначеному нею розмірі 28000,00 грн. Матеріали справи, також, не містять доказів можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачкою.

При цьому, апеляційний суд також не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів на утримання доньки у розмірі 10000,00 грн., як просить відповідач, враховуючи те, що він є особою працездатного віку, доказів, які б свідчили про його певні захворювання і відповідне лікування до суду надано не було як під розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час її апеляційного перегляду.

Доводи ОСОБА_2 про те, ще на його утриманні знаходиться хвора матір у віці 87 років ОСОБА_6 , 1945 р.н., якій нещодавно проведено хірургічну операцію, що потребувало значних грошових коштів не тільки на її проведення, а й на післяопераційне лікування та сторонній догляд є безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження наведеного, відповідачем до суду також надано не було.

Таким чином, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було досліджено матеріальний стан відповідача, що дає можливість для суду надати оцінку реальної можливості відповідача належно утримувати свою дитину, виходячи із реальних потреб.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, згідно з Договором про надання правничої допомоги, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги в цій частині оскаржуваного рішення, ОСОБА_2 посилається на те, шо позивачем до суду взагалі не надавався попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Також в порушення ч.8 ст. 141 ЦПК України, під час судових дебатів позивач та її представник відповідну заяву не зробили. Гонорар у зазначеному розмірі значно перебільшує складнощі відповідної роботи, її обсяг та час, витраченим на виконання послуг/робіт, що свідчить про не співмірність таких витрат.

Вказані доводи ОСОБА_2 є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 , окрім іншого також просила стягнути з відповідача судові витрати, що згідно з Договором про надання правничої допомоги складають 40000,00 гривень.

На підтвердження обґрунтування суми понесених витрат, позивачкою було надано до суду:

-договір №28/06/2023 про надання правової допомоги від 28.06.2023 (а.с. 39-40),

-копію прибуткового касового ордеру від 28.06.2023 (а.с. 41);

-копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 17.07.2023, серія ВН №1266557 (а.с. 42).

Як вбачається з договору №28/06/2023 про надання правової допомоги від 28.06.2023, в ньому було встановлено фіксований розмір гонорару. В цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тож сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. І з урахуванням конкретних обставин суд може обмежити розмір, зважаючи на розумну необхідність судових витрат у справі.

Крім того, аналіз ч.2 ст. 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування ч.2 ст. 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом ч.2 ст. 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 у справі 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі №922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі №922/3812/19.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині також є необґрунтованими.

Слід зазначити, що оскаржуючи рішення суду в цій частині, апеляційна скарга ОСОБА_1 також жодних доводів на спростування висновків суду не містить, як і вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат у розмірі саме в 40000 грн.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини з відповідача.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, районний суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що дитина професійно займається гімнастикою в спеціалізованій дитячо-юнацькій школі олімпійського резерву художньої гімнастики «Чорноморець» чи в будь-яких інших закладах, необхідності нести будь-які витрати у зв`язку з цим, тощо, тому у задоволені цих вимог слід відмовити.

Обґрунтовуючи доводи скарги в цій частині, ОСОБА_1 посилається на те, що в позовній заяві нею зазначалось, що в той період часу спортивна школа була зачинена на канікули, а тому інформація щодо занять гімнастикою буде надана до суду пізніше, при цьому відповідачу було достеменно відомо про відвідування спортивних тренувань гімнастикою своєї доньки та її великі досягнення і у відзиві на позовну заяву жодного разу не було висловлювань та заперечень з приводу того, що донька не займається цим видом спорту, тому суд дійшов хибного висновку, що це не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, у зв`язку із чим просила приєднати до матеріалів справи в порядку ст. 367 ЦПК України, докази занять донькою сторін гімнастикою та її участь у спортивних змаганнях.

Разом з тим, апеляційний суд критично оцінює вказані доводи апелянта, виходячи з наступного.

Так, статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Зокрема, згідно із ч.2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18) зазначено, що: «відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що: «Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок».

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додані документи, які остання не подавала під час розгляду справи у суді першої інстанції, що є порушенням ч.3 ст. 367 ЦПК України. При цьому посилання позивачки ОСОБА_1 про те, що вказані документи вона не могла подати до суду першої інстанції, оскільки в той період часу спортивна школа була зачинена на канікули апеляційним судом оцінюються критично, з огляду на те, що згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 клопотання про прийняття нових доказів через неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, та з наданням відповідних доказів, не заявлялись, тому в апеляційного суду відсутні підстави для прийняття та дослідження поданих разом з апеляційною скаргою документів на стадії апеляційного провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Окрім того, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, а безпідставне прийняття нових доказів на стадії апеляції може призводити до скасування рішень районних судів, а надалі до скасування рішень апеляційних судів і залишення в силі попередніх.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева