07.05.2024
Справа № 642/1161/24
Провадження № 2/642/645/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Бородіної О.В.,

з участю секретаря Брус М.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морська свіжість» про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морська свіжість» про визнання договору недійсним, у якому позивач просить визнати недійсним договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04.01.2021, укладений між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОРСЬКА СВІЖІСТЬ» (місцезнаходження: вул. Велика Панасівська, буд. 205, Холодногірський район, м. Харків, 61040; ), а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Представник відповідача - адвокат Кучер Ю.Ю. подала клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі № 638/1992/22, посилаючись на наявність кримінального провадження щодо ОСОБА_1 № 0000711 від 05.06.2021 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1. ст. 191 КК України.(справа № 638/1992/22)

Так, в межах цього кримінального провадження фігурує спірний договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який намагається оскаржити позивач в межах справи 642/1161/24.

Так, в межах кримінального провадження ОСОБА_1 обвинувачується у привласненні коштів, які належали ТОВ Морська свіжість, та відповідно остання повинна нести відповідальність, в тому числі і на підставі Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. В той же час, ОСОБА_1 звертається до суду, та в межах цивільної справи просить визнати цей договір недійсним. Таким чином, ініційована позивачем справа 642/1161/24 не для ефективного захисту своїх цивільних прав, а з метою переоцінки обставин, які підлягають встановленню в межах кримінального провадження № 0000711 від 05.06.2021.

Посилаючись на те, що підставою для зупинення провадження в справі є не лише існування справи в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для цивільної справи, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи. Враховуючи вищевикладене, вважає є всі підстави вважати, що провадження у справі № 642/1161/24 підлягає зупиненню до розгляду кримінальної справи № 638/1992/22.

Від представника позивача адвоката Шумейко Я.В. подано заперечення на вказане клопотання, у якому вказував на відсутність підстав для зупинення провадження у справі, та вказував. Що необгрунтоване зупинення провадження у справі призведе до затягування строків її розгляду й перебування учасників в справі в стані невизначеності.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України - суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до змісту п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України - провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Такий же висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України в редакції 2004 року, (стаття 251 діючого ЦПК України) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Суд зазначає, що представником відповідача не доведено у чому полягає передбачена законом необхідність зупинення розгляду зазначеної справи до розгляду кримінального провадження, з огляду на те, що суд не позбавлений можливості зробити висновки які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд самостійно має можливість дослідити наявні у справі докази, з`ясувати обставини, на які сторони посилаютьсяся як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених цими доказами.

Таким чином, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі.

Натомість, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність недійсним від 04.01.2021та захистити її права.

З мотивів позовної заяви не зрозуміло за захистом яких саме прав позивач звернулась до суду.

Та як зазначив представник позивача у підготовчому судовому засіданні, позивач бажає визнати договір про повну матеріальну відповідальність недійсним щоб не нести матеріальної відповідальності.

З матеріалів позову вбачається, що між сторонами у справі існували трудові відносини, однак з червня 2021 ОСОБА_1 звільнена.

З даним позовом позивач звернулась до суду у березні 2024 року та просить визнати договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04.01.2021 недійсним.

Трудових відносин наразі між сторонами не існує.

Натомість представником відповідача надано відомості про наявність кримінального провадження стосовно позивача (справа 638/1992/22).

Так, в Дзержинському районному суді міста Харкова перебуває кримінальне провадженняза обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1ст. 191 КК України. (КП № 0000711 від 05.06.2021).

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1. ст. 191 КК України - привласнення чужого майна, яке перебувало в її віданні.

Як вбачається з обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до Наказу № 20/07-27 від 20 липня 2020 року Про прийняття на роботу виконувала обов`язки адміністратора залу на підприємстві ТОВ Морська свіжість. Відповідно до Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04.01.2021, остання прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення неушкодженості і цілісності довірених їй матеріальних цінностей. Досудовим розслідуванням чітко не встановлено у який саме час, але в ході виконання своїх посадових обов`язків, ОСОБА_1 , знаходячись у приміщенні магазину Рыба от фабрики Рыбное ремесло, виник злочинний умисел, направлений на привласнення грошових коштів, які перебували у її віданні та належали ТОВ Морська свіжість у розмірі 52 961 грн. За результатами проведення інвентаризації на ТОВ Морська свіжість було виявлено нестачу коштів у касі, про що було складено Акт № 1 від 31.05.2021. Такі дії кваліфіковано органом досудового розслідування, як кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 191 КК України.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивач ОСОБА_1 , яка є обвинувачена у кримінальному провадженні, звернувшись до суду із позовом про визнання договору про повну матеріальну відповідальність від 04.01.2021 недійсним, фактично вживає заходи для визнання неналежними та недопустимими у тому провадженні доказів шляхом подання позову за правилами цивільного судочинства у даній справі, оскільки у разі ухвалення рішення на її користь, призведе до нівелювання кримінального провадження №0000711 від 05.06.2021, оскільки спірний договір покладений в основу обвинувачення та становить предмет доказування у кримінальному провадженні.

Суд вважає безпідставними доводи представника позивача, що спірні правовідносини є цивільними.

Такі відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказу, отриманого у кримінальному провадженні. Тому розгляд заявлених вимог як позовних не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства.

Доводити про порушення при укладанні договору про повну матеріальну відповідальність, протиправність складання останнього, неналежність і недопустимість доказів позивач має у кримінальному провадженні на відповідній стадії кримінального процесу, а не заявляючи позовні вимоги про визнання вказаного договору недійсним.

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати дійсність укладеного договору, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про підстави укладення договору про повну матеріальну відповідальність має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому цей договір є доказом.

Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, частиною четвертою статті 258, ст.ст. 260, 261, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морська свіжість» про визнання договору недійсним закрити.

Ухвала в частині закриття провадження може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 07.05.2024 року.

Суддя О.В. Бородіна