Дата документу 06.03.2024
Справа № 334/181/24
Провадження № 2/334/853/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря - Прийменко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2024 до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі», в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Концерн «Міські теплові мережі» за період з 01.09.2017 по 30.11.2023 надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 . Споживач оплату послуг не здійснював, у зв`язку з чим утворилася загальна заборгованість на суму 57416,97 гривень.

Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з нього суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за вказаний період та судові витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою №334/181/24 від 09.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02.02.2024 від представника відповідача - адвоката Мартиненко К.І. надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого 28.05.1983 Виконавчий комітет Запорізької міської ради народних депутатів видав матері відповідача - ОСОБА_3 ордер №2324 на квартиру АДРЕСА_1 .

21.02.2007 Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , у відповідності до якого ОСОБА_4 та відповідач здобули право спільної часткової власності в рівних долях на квартиру, яке було зареєстровано ОП ЗМБТІ, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14338675 від 23.04.2007.

01.11.2019 ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування частки квартири АДРЕСА_2 подарувала відповідачу, а відповідач прийняла в дар 1/2 частку квартири.

Враховуючи наведене, відповідач з 21.02.2007 по 31.10.2019 була власником частини квартири, а з 01.11.2019 по цей час є власником квартири в цілому, що підтверджується інформаційною довідкою №824-1 від 24.01.2024.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Не зважаючи на смерть ОСОБА_3 , позивач продовжує рахунки на оплату власних послуг виставляти на ім`я ОСОБА_3 , оскільки саме на ОСОБА_3 позивачем був заведений особистий рахунок № НОМЕР_2 . Наведені обставини підтверджуються рахунками на оплату послуг позивача за жовтень-грудень 2023. При таких обставинах вбачається, що позивач в позові навмисно, намагаючись ввести суд в оману, щодо дійсних обставин справи, безпідставно стверджує, що 01.11.2021 саме між позивачем та відповідачем укладений типовий індивідуальний договір №135607418 про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води, номер якого співпадає з номером особистого рахунку ОСОБА_3 , тобто в дійсності договір від 01.11.2021, про який мова йде у позові укладений між позивачем та ОСОБА_3 , а ні між позивачем та відповідачем, і відповідно позивач факту укладення договору на надання комунальних послуг по квартирі з відповідачем суду не довів.

Враховуючи положення ст.ст. 319, 322, 360 ЦК України кожний із співвласників Квартири несе перед Позивачем зобов`язання зі сплати вартості спожитих ними у відповідний період послуг Позивача нарівні своєї частки у праві спільної часткової власності Квартири, тобто Позивач в Позові незаконно та безпідставно вимагає з Відповідача сплати вартості спожитих співвласниками Квартири за період з 01.07.2017 по 30.11.2023 послуг на суму 57416,97 гривень, оскільки позивач має право вимагати від відповідача сплати частини вартості послуг, які були спожиті у цей період безпосередньо Відповідачем, пропорційно до частки власності відповідача в квартирі.

Стосовно заборговані, яка виникла в зв`язку із споживанням ОСОБА_3 послуг позивача в квартирі за період з 01.07.2017 по 30.11.2023, то ця заборгованість може бути стягнута Позивачем із спадкоємців Відповідача в порядку передбаченому ст. 1281 ЦК України, а саме: Спадкоємці ОСОБА_3 зобов`язані повідомити позивача, як кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, а позивач в свою чергу має пред`явити свої вимоги до таких спадкоємців, які прийняли спадщину ОСОБА_3 , не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

При цьому, якщо позивач не пред`явить вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 , що прийняли спадщину, у вищенаведений строк, то він позбавиться права вимоги.

З наведеного вбачається, що в дійсності позивач може вимагати сплати боргів померлої ОСОБА_3 , безпосередньо від її спадкоємців, які прийняли спадщину, а не від відповідача, яка спадкоємцем померлої ОСОБА_3 не являється, і відповідно не зобов`язана задовольняти вимоги Позивача, як то передбачено ст. 1282 ЦК України.

При таких обставинах, вбачається те, що відповідач не має перед позивачем боргу за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води за період з 01.07.2017 по 30.11.2023 у розмірі 57416,97 гривень, в зв`язку з чим позивач незаконно та безпідставно намагається стягнути цю суму з відповідача через суд.

Одночасно відповідач вважає за необхідне акцентувати увагу суду на тому, що як вбачається із доданої позивачем до позову довідки, сума у розмірі 57416,97 гривень нарахована відповідачем по особистому рахунку № НОМЕР_2 , в якості заборгованості за надані послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.09.2017 по 30.11.2023, однак відповідного договору на гаряче водопостачання до позову не додає не зважаючи на те, що не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, а також на те, що централізоване постачання гарячої води по м. Запоріжжю припинено ще у 2022 на підставі відповідного рішення Запорізької міської ради від 27.07.2022, і відповідно позивач не має права нараховувати плату за цю послугу, яка не надається.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

В позові Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення 57416,97 гривень з центрального опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води - відмовити.

Також, 22.02.3024 представником відповідача - адвокатом Мартиненко К.І. подана заява про застосування строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, при подачі позову просила розглянути справи без участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд спрви без участі відповідача та її представника, з підстав викладених у відзиві, подав заяву про застосування строку позовної давності, в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що 21.02.2007 Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , у відповідності до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 здобули право спільної часткової власності в рівних долях по частки на квартиру АДРЕСА_1 , яке було зареєстровано ОП ЗМБТІ, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14338675 від 23.04.2007.

01.11.2019 ОСОБА_3 на підставі договору дарування частки квартири подарувала ОСОБА_1 , а остання прийняла в дар 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,93 кв.м., житловою 32,02 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г. за №2671.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 з період з 21.02.2007 по 31.10.2019 була власником частини квартири, а з 01.11.2019 по цей час є власником квартири в цілому, що підтверджується інформаційною довідкою №824-1 від 24.01.2024.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Згідно ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами) виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (зі змінами), та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами) передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору.

Згідно ст. 6, ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі-Правила) зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.

Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13).

Не зважаючи на відсутність договору, позивач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить як на споживачеві так і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність.

Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

02.10.2021 на офіційному веб-сайті концерну «Міські теплові мережі» опубліковано Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання. Який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 УК України.

Судом також встановлено, що позивачем у період з 01.09.2017 по 30.11.2023 були надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 08.01.2024 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.09.2017 по 30.11.2023 за вищевказаною адресою надано послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води на суму 62366,61 гривень, загальна сума оплат становить 4949,64 гривень.

Згідно наданого позивачем розрахунку, за період 01.09.2017 по 30.11.2023 існує заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у сумі 57416,97 гривень.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Щодо рахунків на оплату послуг, які нараховує концерн «Міські теплові мережі» на ім`я ОСОБА_3 , суд зазначає, що представимо відповідача не надано суду доказів, того, що після набуття права власності на частину квартири АДРЕСА_1 за договором дарування ОСОБА_1 зверталась до позивача із заявою про переоформлення особового рахунку та укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, що не звільняє відповідача від зобов`язання сплачувати кошти за наданы житлово-комунальны послуги.

Разом з тим, суд погоджується з думкою представника відповідача, що в дійсності позивач може вимагати сплати боргів померлої ОСОБА_3 , безпосередньо від її спадкоємців, які прийняли спадщину, а не від відповідача, яка спадкоємцем померлої ОСОБА_3 не являється, і відповідно не зобов`язана задовольняти вимоги позивача, як то передбачено ст. 1282 ЦК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування при визначенні розміру заборгованості наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із приписами статей 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Для обчислення позовної давності визначені загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав хоби (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права за позовом, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Зокрема у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №3-269гс16 зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати:

визнання пред`явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір:

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Згідно частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу' або іншого обов`язку.

З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта (дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі Л`о161/15679/15-ц).

Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891 цс 16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, іцо підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Відповідно до розрахунку суми позову вбачається, що в період 01.09.2007 по 30.11.2023 здійснювалися наступні платежі: квітень 2018 - 3906,66 гривень, березень 2019 - 230,00 гривень, квітень 2020 - 112,98 гривень, березень 2021 - 200,00 гривень, липень 2021 - 500,00 гривень,

Здійснення відповідачем даних платежів є підставою, передбаченою частиною 1 статті 264 ЦК України, для переривання перебігу позовної давності.

Крім того постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» (зі змінами), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусуCOVID-19 з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.

Згідно із Законом України № 540-1Х від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2 від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 до 22 травня 2020 на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392 Про встановлення карантину і метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУЮ-19. спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2 карантин було установлено з 22 травня 2020 - до 31 липня 2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2 карантин було установлено з 1 серпня 2020 до 19 грудня 2020.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з мстою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» від 09.12.2020 №1236 було установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 до 30 червня 2023 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2», від 20 травня 2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» від 22 липня 2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2».

З огляду на вищевикладене карантин в Україні безперервно було встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023.

З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з 01.09.2017 по 30.10.2019 у розмірі 9193,40 гривень (18386,79 / 2) та за період з 01.11.2019 по 30.11.2023 у розмірі 39030,18 гривень (57416,97 - 18386,79), а всього 48223,58 гривень (9193,40 + 39030,18), що доведено належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню з вищенаведених підстав.

Відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями: 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 48223,8 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2254,29 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», , юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, вулиця Героїв полку «Азов», буд. 137.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Ісаков Д.О.