Справа № 351/3047/23
Провадження № 22-ц/4808/1043/24
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 28 травня 2024 року під головуванням судді Сегіна І.Р. у м. Снятин,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

В обґрунтування позову зазначив, що з липня 2010 року по березень 2020р. він з відповідачкою проживав спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Снятинського районного суду від 10.01.2022 у справі № 351/1745/21 його визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Снятинського районного суду від 12.05.2022 на утримання їхньої дочки ОСОБА_4 присуджено стягувати з нього на користь відповідачки аліменти у сумі 4 500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В період оскарження в апеляційному порядку рішення Снятинського районного суду від 12.05.2022 в нього виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 16 800 грн.

Однак з серпня 2022 року аліменти на утримання дочки він сплачував вчасно і в повному обсязі. При цьому, намагався сплачувати аліменти у сумі, яка перевищує призначену судом суму аліментів 4 500 грн, внаслідок чого його заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки зменшилася з 16 800 грн. (станом на кінець грудня 2022 року) до 12 950 грн (станом на 23.11.2023), згідно розрахунків державної виконавчої служби.

В розмовах з дочкою, дитина неодноразово повідомляла його, що відповідачка не надавала їй коштів на харчування в школі, не забезпечувала дитині належне харчування вдома, а кошти, які він сплачував на утримання дитини, відповідачка витрачала і надалі витрачає у власних інтересах. Відповідачка ніде і ніколи не працювала. Також, вона взагалі не дбала про дитину, не цікавилася її фізичним і духовним розвитком, здійснювала постійний психологічний тиск на дитину, підвищувала на неї голос, ображала її словами та піднімала на неї руку.

Зазначає, що відповідачка вже більше 10-ти років хворіє неврологічним захворюванням, що виключає можливість відповідачки самостійно здійснювати догляд за дитиною та займатись її вихованням.

З червня 2023 року (одразу після останнього дзвоника) їхня дочка, за її особистим бажанням, почала фактично постійно проживати з ним та повністю знаходитися на його утриманні. Дитина провела з ним усі літні канікули, а з нового навчального року за домовленістю з відповідачою переведена на навчання до Завальської гімназії Снятинської міської ради (за місцем його фактичного проживання). Після фактичної зміни місця проживання доньки він продовжував сплачувати у більшому розмірі аліменти по листопад 2023 р., що підтверджується розрахунком ДВС зі сплати аліментів.. ДВС 16.02.2024 повернула виконавчий лист стягувачу ОСОБА_2 за її заявою.

Однак, не зважаючи на те, що дитина на цей час проживає разом з ним, відповідачка не надає дозволу на зняття дочки із реєстрації за її місцем проживання по АДРЕСА_1 . На даний час йому стало відомо, що відповідачка одружилася та створила іншу сім`ю.

Таким чином, після прийняття судом рішення про стягнення аліментів з батька, обставини, на підставі яких судом було задоволено позовні вимоги, змінилися, а саме з червня 2023 року неповнолітня ОСОБА_3 перестала проживати з матір`ю ОСОБА_2 , а почала проживати з ним, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує.

Вважає, що суд вправі припинити стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини саме з 18.12.2023, тобто з дня подання позову. Крім цього, із розрахунку зі сплати аліментів йому стало відомо, що в період розгляду справи судом (з 18.12.2023) державним виконавцем ще додатково нараховано йому аліменти на утримання малолітньої дитини за два місяці у сумі 9 000 грн., з чим він категорично не погоджується, оскільки дитина з червня 2023 року проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні.

Також вказував, що в провадженні Снятинського районного суду перебуває справа №351/1251/23 за його позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 07.02.2024 та від 20.04.2024, просив: звільнити його від сплати на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які стягуються за рішенням Снятинського районного суду від 12.05.2022 по справі № 351/382/2 на підставі виконавчого листа від 19.08.2022, починаючи з 18.12.2023; відкликати виконавчий лист від 19.08.2022, виданий Снятинським районним судом, про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ; звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , які стягуються за рішенням Снятинського районного суду на підставі виконавчого листа від 19.08.2022 на користь ОСОБА_2 у розмірі 21 950 грн.

Рішенням Снятинського районного суду від 28 травня 2024 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , що нарахована на підставі виконання рішення Снятинського районного суду від 12.05.2022 у справі №351/382//22, у розмірі 21 950, 00 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про звільнення від сплати аліментів, починаючи з 18.12.2023.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що дитина ОСОБА_3 з 07 червня 2023 року проживає разом з батьком і знаходиться на його повному матеріальному забезпечені. Зазначені обставини представником відповідачки в судовому засіданні не заперечувались. Крім цього, відповідачка не надала суду жодних доказів того, що вона приймала чи приймає участь в утриманні дочки (її матеріальному забезпеченні), а також доказів того, на що саме вона витрачала аліменти, які сплачував на її користь позивач, у визначений період.

В судовому засіданні дитина також підтвердила, що матір не приймає участі в її утриманні, створила іншу сім`ю та взагалі не цікавиться її життям, а також підтвердила, що з 7 червня 2023 р. вона постійно проживає з батьком (позивачем).

Суд першої інстанції вказав, що стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, суперечить положенням ст.. 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Суд першої інстанції відмовив позивачу в задоволенні позовної вимоги про звільнення від сплати аліментів лише з тієї підстави, що на розгляді в Снятинському районному суді перебуває цивільна справа за позовом апелянта до відповідачки про визначення місця проживання дочки з батьком.

Однак, такі висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та не враховують практику Верховного Суду в цій категорії справ.

Верховний Суд в подібних справах, за встановлених обставин наявності невирішеного спору щодо місця проживання дитини, вказував про передчасність висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про припинення стягнення з нього аліментів, оскільки стягнення з особи аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

На час розгляду справи в провадженні Снятинського районного суду перебуває цивільна справа №351/1251/23 за позовом апелянта до відповідачки, про визначення місця проживання дитини з ним, однак, в межах цієї справи відповідачка не зверталась із зустрічним позовом щодо визначення місця проживання дитини з нею, тому такі вимоги в цій справі не розглядаються.

Також донька постійно з 07 червня 2023 року до цього часу (більше року) проживає з позивачем (апелянтом) за власним бажанням, знаходиться на його повному утриманні і відповідачка не заперечує проти цього. Відповідачка надала дозвіл на переведення дитини на навчання, в період зміни місця проживання дитини відповідачка не зверталась до компетентних державних органів із запереченнями, заявами чи скаргами щодо проживання дитини з позивачем (апелянтом), не зверталась до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з нею, або з позовом про відібрання доньки від позивача, що свідчить про відсутність заперечень з боку відповідачки щодо проживання доньки із позивачем. Крім цього, в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази, що донька проживає з позивачем безпідставно та/або незаконно. Відповідачка взагалі не приймає ніякої участі в утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, і зовсім не цікавиться її життям.

Просить скасувати рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про звільнення від сплати аліментів починаючи з 18 грудня 2023 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , який приймав участь в режимі відеоконференції, вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи, з наведенням поважних причин неявки в судове засідання, не подала.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, ураховуючи таке.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно копії повторного свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) (а.с. 7).

Відповідно до рішення Снятинського районного суду від 10.01.2022 ОСОБА_1 визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вирішено внести відповідні зміни до актового запису № 36 від 31.10.2011, складеного Снятинським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, зазначивши ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).

Згідно рішення Снятинського районного суду від 12.05.2022 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4500, 00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.03.2022 (а.с. 10-11).

Згідно копії довідки Завальської гімназії Снятинської міської ради Коломийського району від 01.09.2023 ОСОБА_3 , 2011 року народження, навчається у 7-му класі Завальської гімназії Снятинської міської ради з 01.09.2023 (а.с. 14).

Відповідно до копії акта обстеження матеріально-побутових умов від 25.10.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають в АДРЕСА_2 (а.с. 15-18).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 351/382/22 від 19.08.2022, виданого Снятинським районним судом, стягнення аліментів розпочато у березні 2022 р. у сумі 1 800 грн, у наступні місяці по січень 2024 р. у сумі 4 500 грн. З березня 2022 року по липень 2022 року позивачем аліменти не сплачувались. Далі, починаючи з серпня 2022 року позивачем сплачено 4 500 грн, вересні - листопаді 2022 року по 5 500 грн, грудні 2022 року 4 500 грн, у січні та лютому 2023 року по 4 500 грн, березні 4 700 грн, квітні та травні 2023 року по 5 100 грн, червні 2023 року 4 900 грн, липні-вересні 2023 року по 4 700 грн, жовтні 2023 року 5 500 грн та листопаді 2023 року 4 950 грн (а.с. 58).

Заборгованість позивача ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.02.2024 становить 21 950,00 грн.

Згідно копії довідки Городенківського відділу ДВС у Коломийському районі Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.02.2024 виконавчий лист від 19.08.2022, виданий Снятинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , повернуто без виконання на заяву стягувача від 15.02.2024р. згідно п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 41).

Відповідно до відповіді Городенківського відділу ДВС у Коломийському районі Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.03.2024, згідно даних АСВП станом на 16.02.2024 виконавчий лист повернуто стягувачу за письмовою заявою. Стягувач не зверталася із письмовою заявою про відмову/списання з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .. Стягувач ОСОБА_2 в подальшому може повторно пред`явити виконавчий лист. Для знаття арешту з рахунків, відкритих у банківських установах ОСОБА_1 необхідно сплатити борг по аліментах у сумі 21 950 грн, оскільки в заяві про повернення виконавчого листа стягувач від стягнення боргу не відмовлялася (а.с 59).

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, виданої 16.02.2024 Головним державним виконавцем Городенківського відділу ДВС у Коломийському районі Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий лист № 351/382/22, виданий 19.08.2022р. Снятинським районним судом, повернуто стягувачці за її заявою (а.с. 61-62).

У судовому засіданні в суді першої інстанції неповнолітня ОСОБА_3 , в присутності законного представника - батька неповнолітньої ОСОБА_1 , пояснила, що проживає разом з батьком. починаючи з 07.06.2023 (від останнього дзвоника) по цей час. З батьком проживає постійно, оскільки мати не спілкується з нею, не телефонує та матеріально не допомагає. Мати вийшла заміж вдруге та проживає в м. Львові.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Обставини, які враховує суд при визначенні розміру аліментів визначено ст. 182 СК України.

З аналізу вказаних норм СК України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога викладена у ст. 273 СК України, якою передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей слідує, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості з аліментів), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з якого моменту та з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Встановивши, що дитина ОСОБА_3 з 07.06.2023 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , знаходиться на його повному матеріальному забезпечені, з 01.09.2023 по теперішній час відвідує Завальську гімназію, сума аліментів, сплачена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період постійного проживання доньки ОСОБА_3 з червня 2023 року по цей час з ним, становить 29 450 грн, що перевищує заборгованість по сплаті аліментів за період з березня по липень 2022 року, яка становила 19 800 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовної вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , які стягуються за рішенням Снятинського районного суду від 12.05.2022 по справі № 351/382/2 на підставі виконавчого листа від 19.08.2022 у розмірі 21 950 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про відкликання виконавчого листа від 19.08.2022, виданого Снятинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішеннях інших органів (посадових осіб) регулюються розділом VI ЦПК України. Нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено процедури відкликання судом виконавчого листа, який було видано на виконання рішення суду.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про звільнення ОСОБА_1 від сплати на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які стягуються за рішенням Снятинського районного суду від 12.05.2022 по справі № 351/382/2 на підставі виконавчого листа від 19.08.2022, починаючи з 18.12.2023, суд першої інстанції, вважаючи, що така вимога є передчасною та такою, що не підлягає до задоволення, не врахував наступне.

Суд першої інстанції вірно вказав, що за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Отже, стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. При цьому, СК України не містить категоричної вказівки на те, з якого часу має припинятися стягнення аліментів у разі пред`явлення до суду такого позову.

Посилаючись на те, що саме по собі звільнення (припинення) стягнення аліментів за рішенням суду на користь іншого з батьків, не звільняє особу від її особистого обов`язку по утриманню дитини, суд першої інстанції не врахував, що позивачем здійснюється особистий обов`язок по утриманню дитини, а отримувачем присуджених аліментів є матір дитини, з якою дитина не проживає, і зазначену обставину позивач вважає підставою для припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 750/10188/20, провадження № 61-17084св23, вказав, що враховуючи правову природу аліментів (які є власністю дитини), їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд повинен був оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для подальшого стягнення аліментів з особи, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина.

При розгляді справи № 750/10188/20 Верховний Суд вважав, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про припинення стягнення з нього аліментів, оскільки стягнення з нього аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням ст. 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Суд першої інстанції зазначив, що в провадженні суду перебуває спір у справі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 та вказав, що ОСОБА_1 , спільно проживаючи із донькою та повністю утримуючи її, не позбавлений права заявити в будь-який момент вимоги до ОСОБА_2 про стягнення з неї аліментів на утримання доньки.

Однак наявність рішення про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки повинно оцінюватись з урахуванням обставин, які змінились після його постановлення, а подання позову ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 не підтверджує факт того, що дитина перебуває у батька безпідставно і незаконно, оскільки в межах цієї справи вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю заявлені не були та не розглядаються.

Частиною 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвалою Снятинського районного суду від 01 червня 2023 року у справі № 351/1251/23 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Коломийської РДА, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Снятинського районного суду від 19 липня 2023 року зазначену вище цивільну справу було прийнято до свого провадження новим складом суду та залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Снятинського районного суду від 01 серпня 2023 року продовжено розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження та призначено зазначену цивільну справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Снятинського районного суду від 09 січня 2024 року замінено первісну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Коломийської РДА, як орган опіки та піклування, належною третьою особою Органом опіки та піклування Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Ухвалою Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки адвоката Петрички О.Є. про закриття провадження у справі.

Ухвалою Снятинського районного суду від 08 липня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19 вересня 2024 року.

Таким чином спір щодо місця проживання дитини не вирішено батьками у встановленому законом порядку по цей час.

Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22).

Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 760/4661/20, провадження № 61-1316св23, дійшов висновку, що з огляду на відсутність визначеного місця проживання вказаної дитини за законом або за рішенням суду (спір про визначення місця проживання дитини наразі перебуває на розгляді в суді), суди передчасно відмовили у задоволенні вимог позивача про припинення стягнення аліментів, оскільки стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України.

У постанові від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21, провадження № 61-1949св23, Верховний Суд вказав, що враховуючи встановлені обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги батька дитини про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з часу звернення його до суду, тобто з 28 січня 2021 року, оскільки на цей час дитина проживала з ним та він ніс витрати на її утримання. Суд апеляційної інстанцій, скасовуючи законне рішення суду першої інстанції в частині визначення початку припинення стягнення аліментів з батька та встановлення дати стягнення аліментів з матері дійшов помилкового висновку, що такий має відраховуватися з часу набрання рішенням суду законної сили.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення щодо вимоги ОСОБА_1 про звільнення від сплати на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі, починаючи з 18.12.2023, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. Постановлене судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про звільнення від сплати на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі, починаючи з 18.12.2023, скасувати, оскільки воно не відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Ухвалити в цій частині нове рішення про припинення з 18.12.2023 стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які стягуються за рішенням Снятинського районного суду від 12.05.2022 по справі № 351/382/2 на підставі виконавчого листа від 19.08.2022. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося і апеляційним судом не встановлено підстав для його скасування.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідачку та з неї слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 610,40 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду від 28 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки, починаючи з 18.12.2023, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Припинити з 18 грудня 2023 року стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які стягуються за рішенням Снятинського районного суду від 12 травня 2022 року по справі № 351/382/2 на підставі виконавчого листа від 19 серпня 2022 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 року народження, жительки АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в сумі 1 610,40 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин