провадження №2/216/1370/24
15 травня 2024 року м. Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді - Чирського Г.М., за участю: секретаря судового засідання Смолдирева М.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центрально-міський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про припинення стягнення аліментів та звільнення від їх сплати,-
02.05.2023 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 », на « ОСОБА_6 », у зв`язку із укладенням шлюбу. Від даного шлюбу позивач народила сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
16.10.2023 року позивач подала заяву державному виконавцю про зупинення вчинення виконавчих дій ВП НОМЕР_4 на підставі підпункту 4 пункту 12, підпункту 12 пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року, повідомивши, що вона не працює, надавши довідку №363 від 11 жовтня 2023 року КПН «Криворізький міський клінічний пологовий будинок №1» КМР, в якій зазначено вагітність 33 тижні, у зв`язку з чим, 19 жовтня 2023 року її представник адвокат Трофімов С.Ю. звернувся до державного виконавця із клопотанням про зупинення зазначеного виконавчого провадження. Проте, 06 листопада 2023 року на електронну адресу адвоката надійшов лист державного виконавця, з якого вбачається, що останній вважає, що відсутні наявні підстави щодо винесення постанови про зупинення виконавчого провадження АСВП НОМЕР_4, яку позивач вважає неправомірною.
Позивач також зазначає, що Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, який набрав чинності 26 березня 2022 року, було доповнено Закон України «Про виконавче провадження» рядом положень, пов`язаних із військовою агресією російської федерації на території України. Зокрема, в підпункті 5 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону зазначено, що «…забороняється вжиття заходів примусового виконання рішень та території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій…», посилаючись також на лист Міністерства юстиції щодо заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території адміністративно-територіальних одиниць, які тимчасово окуповані, опублікований 01 квітня 2022 року.
На підставі вищевикладеного, позивач зазначає, що відсутність у неї доходів у вигляді заробітної плати, народження дитини, враховуючи той факт, що отримувач аліментів знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території дає підстави звільнення її від сплати аліментів на підставі ч. 4 ст. 273 ЦПК України. Враховуючи викладене, просить припинити стягнення з неї аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 та звільнити її від їх плати та нарахованої заборгованості.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягаючи на задоволення позовних вимог. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через оголошення на сайті «Судова влада», у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву (заперечень) на позовну заяву, клопотань до суду не подав. Представник третьої особи просили розглянути справу без їхньої участі.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.
У виконавчому листі зазначено стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса стягувача: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 02 травня 2023 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , про що складено відповідний актовий запис №355, у зв`язку з чим змінила прізвище. (а.с.14).
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Криворізький міський клінічний пологовий будинок №1» Криворізької міської ради №363 від 11 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 , 1995 року народження знаходиться під наглядом консультативно-діагностичного центру Криворізький міський клінічний пологовий будинок №1 КМР з 24 квітня 2023 року, вагітність 33 тижні. (а.с.20).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_8 , батьками дитини записані: мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_7 , актовий запис №758. (а.с.15).
Довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармастор» від 21 листопада 2023 року №110 підтверджено, що ОСОБА_1 працює у ТОВ «Фармастор» з 04 серпня 2020 року (наказ на прийом №144/6-к від 03 серпня 2020 року) по теперішній час (тобто, по день видачі довідки) на посаді асистента фармацевта аптеки за адресою: АДРЕСА_3 . З 02 жовтня 2023 року по 03 лютого 2024 року знаходиться у відпустці по вагітності та пологам (а.с.21).
16 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 , адвокат Трофімов С.Ю. подав до Центрально-міського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) на підставі підпункту 4 та 10 п. 12 в редакції Постанови КМУ №135 (135-2000-п) від 24 січня 2000, №869 (869-2002-п) від 01 липня 2002 року запит до виконавчої служби щодо повідомлення результату розгляду заяви ОСОБА_1 про зупинення виконавчих дій (ВП НОМЕР_4) (а.с.22-24).
За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Положеннями статті 51 Конституції України унормовано, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені Сімейним кодексом України (далі - СК України).
Згідно з частинами 7, 8 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).
Відповідно до частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
Положення статті 180 СК України покладають на батьків обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу вказаних норм випливає, що зазначене погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням матеріального становища батька/матері може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Позивач просить звільнити її від сплати заборгованості по аліментам на користь відповідача на утримання доньки та припинити стягнення з неї аліментів на утримання дитини, оскільки у неї відсутні доходи у вигляді заробітної плати, у зв`язку із народженням ще однієї дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також враховуючи той факт, що отримувач аліментів знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території.
Відповідно до ст. 267 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Разом з цим, суд зазначає про те, що не заслуговують на увагу суду доводи позивача щодо підстави для зменшення розміру аліментів - через брак грошових коштів, зокрема, на утримання інших членів його родини, з огляду на наступне.
Так, вимогами статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Крім того, зміна сімейного стану, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.
Разом з цим, суд зазначає про те, що безумовно війна в країні вплинула на усі сфери життя громадян та не оминула жодної категорії населення, натомість Держава активно реагувала на різні виклики війни, адаптуючи чинне законодавство до неочікуваних змін.
Так, Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, який набрав чинності 26 березня 2022 року, було доповнено Закон України «Про виконавче провадження» рядом положень, пов`язаних із військовою агресію рф на території нашої держави, зокрема, доповнено пунктом 10-2 такого змісту: «До набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.
Зазначене обмеження не застосовується до громадян Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах.
Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень; юридичні особи - боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації); визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території адміністративно-територіальних одиниць, які тимчасово окуповані внаслідок військової агресії Російської Федерації, у період такої окупації.
За рішеннями про стягнення аліментів підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці, які здійснюють відрахування з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, перераховують стягнуті кошти на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача - на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця».
Натомість, питання стягнення аліментів під час війни не зазнало кардинальних змін, а виключно в частині виконання рішень на тимчасово окупованих територіях України державою-агресором.
Це означає, що закон забороняє примусово стягувати аліменти з осіб, які залишилися проживати на непідконтрольних Україні територіях, тобто вищезазначені зміни стосуються боржника, а не стягувача.
При цьому, ні вищевказаний Закон ні будь-які інші зміни в законодавстві не передбачають жодних змін: ані щодо обов`язків батьків забезпечувати дітей та платити аліменти, ані звільнення їх від виконання такого через воєнний стан, ані заборони нарахування та стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Більш того, суд зауважує, що як і в мирний час, так і особливо у нинішніх реаліях війни, діти потребують особливої уваги та турботи, додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів.
Тому, як і у мирний час, так і у період дії військового стану батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, будь-яких належних та допустимих доказів того, що заборгованість позивача за аліментами виникла у зв`язку з її тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення не надала, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами та припинення стягнення аліментів.
Керуючись ст. ст. 5-8, 10,11, 12,13,81,141,259,263-265,280-282, 259 ч.6 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 20 травня 2024 року.
Суддя Г.М. Чирський