Справа № 454/1573/22 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/649/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 січня 2024 року в складі судді Жураковського А.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк "Львів", за участю третіх осіб Державного реєстратора в особі приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Гал-Світ", ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації права власності,-

встановив:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів АТ АКБ "Львів", з участю третіх осіб Державного реєстратора в особі приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., суб`єкта оціночної діяльності ТзОВ "Гал-Світ", ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації права власності.

В обґрунтування позову покликався на те, що наявні ряд підстав для скасування судом реєстрації права власності за АТ АКБ «Львів» на предмет іпотеки на нежитлове приміщення безалкогольного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: відсутність доказів вручення іпотекодавцю належним чином оформленого повідомлення про порушення основного грошового зобов`язання за кредитним договором, відсутність оцінки іпотечного майна, відсутність доказів наявності боргу перед банком, відсутність згоди співвласника майна дружини ОСОБА_5 , відсутність у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без дотримання вимог ст. 6 Договору іпотеки, відсутність належного повідомлення приватного нотаріуса про існування спору між сторонами з приводу розміру заборгованості, відсутність відомостей про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, відсутність інформації про оціночну вартість майна, за якою відбулося зарахування грошових вимог. Вважає, що оцінка конкретного майна предмета іпотеки на момент переходу права власності, з погодження власників майна, не проводилася. Зазначає, що саме не надання йому банком інформації про вартість майна, за якою повинно було відбуватися зарахування вимог, є істотною обставиною для скасування реєстрації права власності за відповідачем АТ АКБ «Львів».

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати державну реєстрацію права власності за АТ АКБ «Львів» на нежитлове приміщення безалкогольного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 30.12.2016 реєстратором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольгою Петрівною.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства акціонерно-комернційний банк "Львів", за участю третіх осіб Державного реєстратора в особі приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Гал-Світ", ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає таке незаконним, необґрунтованим, ухваленим за невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що в більшості підставами для відмови у задоволенні його позовних вимог стала аргументація з постанови Верховного Суду у справі № 454/587/17. При цьому, у мотивувальній частині оскаржуваного рішення неправильно зазначені фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Неналежно сприйнято судом його посилання на відсутність у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, без зазначення змісту п. 6.4.2 Договору іпотеки і того, що ці повноваження мав виключно нотаріус Бойчук Н., яка вчиняла первинну нотаріальну дію.

Не згадується судом його покликання на неможливість державної реєстрації на майно допоки не буде виділено частки належної боржнику.

Не враховано судом його доводи про те, що нотаріус не міг провести державну реєстрацію на майно, яке перебуває під арештом, як і не може вона бути проведена до закінчення виконавчого провадження, кінцевим результатом якого буде продаж цеху на публічних торгах і передача виторгу кредитору.

Не перевірено судом, чи проведено нотаріусом запис у реєстрову книгу про прийняте рішення про державну реєстрацію за банком права власності на предмет іпотеки.

Крім цього, суд не перевірив, чому нотаріус Новосад О.П. при наявності двох договорів іпотеки, невідповідності їх змісту, відсутність письмових заяв сторін про згоду на виправлення змісту договору, що вказує на невідповідність заявлених прав і суперечностей між сторонами, все таки прийняв рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем.

Також, нотаріус при вчиненні нотаріальних дій не пересвідчився, чи є однозначною сума боргу 808000 грн. у співвставленні з вартістю предмета іпотеки, яка зазначена у ст. 4 Договору іпотеки, а саме 231000 дол. США.

З врахуванням наведеного, просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 лютого 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, а також стягнути на його користь всі судові витрати, які будуть понесені під час апеляційного розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов висновку, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято у відповідності до пункту 6.4.2 договору іпотеки у зв`язку із наявною у позичальника заборгованістю, державна реєстрація права власності за відповідачем на іпотечне нерухоме майно проведена на підставі документів, передбачених Порядком №1127.

Відтак, за висновком суду, державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 255,8 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 , була здійснена з дотриманням всіх вимог передбачених ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127, ЗУ "Про іпотеку" та згідно з погоджених сторонами умов.

Суд відхилив доводи позивача про те, що приватним нотаріусом прийнято рішення про звернення стягнення на нерухоме майно, яке не є предметом іпотеки згідно з договором від 04 лютого 2008 року, оскільки таке спростовується пунктом 3.1. договору іпотеки, де нотаріусом внесено виправлення, а саме зазначено замість «житловий будинок з господарськими будівлями» - «нежитлова будівля безалкогольного цеху», замість «Галайди в с. Поториця Сокальського району» - «Яворницька, в м. Сокаль» та замість «жовтня 2006» - «лютого 2008».

Крім цього, суд спростував доводи ОСОБА_1 про неодержання вимоги Банку про виконання порушеного зобов`язання із зазначенням строку його виконання, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, а вимогами закону та умовами договору іпотеки не встановлено обов`язок Банку щодо направлення такої вимоги ОСОБА_6 , як дружині іпотекодавця.

Також, суд звернув увагу, що Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень не передбачено повідомлення і узгодження із іпотекодавцем вартість майна, на яке проводиться стягнення.

Крім того, за висновком суду, не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що у нотаріуса були відсутні повноваження щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, оскільки третя особа Державний реєстратор в особі приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. діяла як державний реєстратор, з дотриманням всіх вимог передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, Закону України «Про іпотеку».

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що 04 лютого 2008 року між ЗАТ АКБ «Львів», правонаступником якого є АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 20.00.000018, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит для власних потреб в сумі 808 000 грн зі сплатою 16,5 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном погашення кредиту до 30 січня 2015 року.

Також, 04 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_1 в порядку забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського нотаріального округу Бойчук Н.І. та зареєстрований в реєстрі за № 505, у розділі якого «Визначення термінів» зазначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В статті 3 договору іпотеки «Предмет Іпотеки» пункт 3.1. «Опис предмета іпотеки» зазначено, що предметом іпотеки за цим договором є житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлової будівлі посвідченим 04 лютого 2008 року ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Сокальського нотаріального округу, за реєстровим № 502, зареєстрованим в Державному комунальному підприємстві Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації з 04 жовтня 2006 року в книзі 1ф/нж номером запису 54, реєстраційний номер 21594296.

В пункт 3.1. договору іпотеки нотаріусом внесено виправлення, а саме зазначено замість «житловий будинок з господарськими будівлями» - «нежитлова будівля безалкогольного цеху», замість «Галайди в с. Поториця Сокальського району» - «Яворницька, в м. Сокаль» та замість «жовтня 2006» - «лютого 2008».

Одночасно з посвідченням Договору Іпотеки, в той же день 04 лютого

2008 року приватним нотаріусом Бойчук Н.І. вчинено посвідчувальний напис про накладення заборони на відчуження зазначеного в договорі заставленого нерухомого майна нежитлової будівлі безалкогольного цеху, що знаходиться по АДРЕСА_1 , і який належить ОСОБА_1 . Цю заборону на відчуження зареєстровано у реєстрі за № 506.

Дружина позивача ОСОБА_6 своєю заявою від 04 лютого 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Бойчук Н.І. та зареєстрованою в реєстрі за № 504 підтвердила свою згоду на укладення договору іпотеки та передачу в іпотеку (її) чоловіком ОСОБА_1 нежитлової будівлі безалкогольного цеху, що знаходиться по АДРЕСА_1 , Україна, для забезпечення виконання ним зобов`язань перед банком за кредитним договором.

Також, судом встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 1 646 925, 09 грн заборгованості за кредитним договором від 04 лютого 2008 року.

Вказане рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 квітня 2013 року належним чином не виконано.

24 травня 2016 року за заявою Банку нотаріусом Бойчук Н.І. представнику

ПАТ АКБ «Львів» видано дублікат договору іпотеки від 04 лютого 2008 року.

30 грудня 2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольгою Петрівною проведено реєстрацію права власності за ПАТ АКБ «Львів» на нежитлове приміщення безалкогольного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із позовними вимогами у даній справі позивач ОСОБА_1 , з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.07.2023, просив скасувати державну реєстрацію права власності за АТ АКБ «Львів» на спірну нерухомість з таких підстав: відсутність доказів вручення іпотекодавцю належним чином оформленого повідомлення про порушення основного грошового зобов`язання за кредитним договором, відсутність оцінки іпотечного майна, відсутність доказів наявності боргу перед банком, відсутність згоди співвласника майна дружини ОСОБА_5 , відсутність у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без дотримання вимог ст. 6 Договору іпотеки, відсутність належного повідомлення приватного нотаріуса про існування спору між сторонами з приводу розміру заборгованості, відсутність відомостей про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, відсутність інформації про оціночну вартість майна, за якою відбулося зарахування грошових вимог.

Вважає, що оцінка предмета іпотеки на момент переходу права власності з погодження власників майна не проводилася, відтак саме не надання йому банком інформації про вартість майна, за якою повинно було відбуватися зарахування вимог, є істотною обставиною для скасування реєстрації права власності за АТ АКБ «Львів».

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт.

Згідно із статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (тут і надалі в редакції, чинній станом на 30 грудня 2016 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 3 вказаного Закону визначала, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію

про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Підстави для державної реєстрації прав визначені ст. 27 Закону.

При цьому, підстави для відмови у в державній реєстрації прав визначено у ст. 24 Закону.

Таким чином, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Вказаний за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.

Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Тобто, законом передбачено та чітко визначено судовий та позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно із частиною першою, другою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена також в Законі України № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 18 вказаного Закону № 1953-ІV передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктами 6, 18, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом встановлено, що рішення державний реєстратор - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. від 30.12.2016 про державну реєстрацію права власності за АТ АКБ «Львів» на нежитлове приміщення безалкогольного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої 29.12.2016 ПАТ АКБ «Львів», до якої долучено дублікат договору іпотеки від 24 травня 2016 року, виданий приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н. І., листи-вимоги ПАТ АКБ «Львів» № 579/0-24 від 14 листопада 2016 року та № 480/0-12 від 21 вересня 2016 року з повідомленням про їх вручення, витяг з рішення кредитного комітету ПАТ АКБ «Львів» № КК 102/2016 від 16 грудня 2016 року та витяг з протоколу засідання правління ПАТ АКБ «Львів» № 110/2016 від 16 грудня 2016 року.

За умовами договору іпотеки від 04 лютого 2008 року, сторони узгодили порядок позасудового задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки (пункт 6 договору іпотеки від 04 лютого 2008 року).

Так, підпункт 6.4.2 пункту 6.4. договору іпотеки від 04 лютого 2008 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Зокрема відповідно до пункту 6.4.2 договору іпотеки при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому договорі) з вказівкою про загальну суму боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань. У випадку непогашення іпотекодавцем боргових зобов`язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаному в іпотечному повідомленні.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ПАТ АКБ «Львів» на спірну нежитлову будівлю та відповідної державної реєстрації права власності на іпотечне майно було предметом перевірки під час розгляду цивільної справи № 454/587/17 за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», Державного реєстратора в особі приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольги Петрівни, приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Наталії Іванівни, треті особи - ОСОБА_1 та Сокальська районна державна адміністрація, у якому позивачка просила суд ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольги Петрівни, індексний номер 33307042 від 30.12.2016 року про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Львів» на нежитлову будівлю загальною площею 255,8 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 і зобов`язати цього державного реєстратора внести запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно про скасування цієї державної реєстрації права власності;

- визнати недійсним дублікат договору іпотеки серія та номер 776 від 24.05.2016 року, виданий приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Наталією Іванівною, а її нотаріальні дії по видачі цього дублікату договору іпотеки незаконними (неправомірними) із скасуванням цієї нотаріальної дії;

- визнати недійсним/скасувати рішення кредитного комітету ПАТ АКБ «Львів» за № КК 102/2006 від 16.12.2016 року та правління ПАТ АКБ «Львів» за № 110/2016 від 16.12.2016 року щодо прийняття у свою власність нежитлової будівлі загальною площею 255,8 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 , - як предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на нього на підставі позасудового врегулювання згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що містяться в цьому іпотечному договорі.

В межах цієї справи, 05.12.2017 року третя особа за первісним позовом, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. та ПАТ АКБ «Львів», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., про визнання незаконними (неправомірними) дій/акту приватного нотаріуса та визнання недійсним і скасування нотаріальної дії/акту, визнання недійсним договору іпотеки від 04.02.2008 року.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» (ПАТ АКБ «Львів»), Державного реєстратора в особі приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольги Петрівни, приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Наталії Іванівни, треті особи - ОСОБА_1 та Сокальська районна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання протиправними дій, зобов`язання скасування запису та з інших суміжних вимог відмовлено.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. та ПАТ АКБ "Львів", третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., про визнання незаконними (неправомірними) дій/акту приватного нотаріуса та визнання недійсним і скасування нотаріальної дії/акту, визнання недійсним договору іпотеки від 04.02.2008 року відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_6 від поданого нею позову в частині позовної вимоги до

ПАТ АКБ «Львів» про визнання недійсним/скасування рішення кредитного комітету ПАТ АКБ «Львів» за № КК 102/2006 від 16 грудня 2016 року та правління ПАТ АКБ «Львів» за № 110/2016 від 16 грудня 2016 року щодо прийняття у свою власність нежитлової будівлі загальною площею 255, 8 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , - як предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на нього на підставі позасудового врегулювання згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, у зв`язку з чим рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року в частині вирішення цієї позовної вимоги визнано нечинним та провадження по справі у цій частині закрито.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодилися апеляційний та касаційний суди, врахував, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято відповідно до пункту 6.4.2 договору іпотеки у зв`язку із наявною у позичальника заборгованістю, держава реєстрація права власності за відповідачем на іпотечне нерухоме майно проведена на підставі документів, передбачених Порядком №1127, відтак дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ПАТ АКБ «Львів» на спірну нежитлову будівлю та відповідної державної реєстрації права власності на іпотечне майно.

Крім цього, доводи заявників про те, що приватним нотаріусом було прийнято рішення про звернення стягнення на нерухоме майно, яке не є предметом іпотеки згідно договору від 04 лютого 2008 року спростовано матеріалами справи.

Також, судом перевірено доводи ОСОБА_1 про неодержання вимоги Банку про виконання порушеного зобов`язання із зазначенням строку його виконання, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, які спростовані наявним в матеріалах справи №454/587/17 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому, вимогами закону та умовами договору іпотеки не встановлено обов`язок Банку щодо направлення такої вимоги ОСОБА_6 , як дружині іпотекодавця.

За висновком суду, державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 255,8 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 , була здійснена з дотриманням всіх вимог передбачених ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127, ЗУ "Про іпотеку" та згідно з погоджених сторонами умов.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

На переконання колегії суддів, у цій справі позивач ОСОБА_1 шляхом подання даного позову намагається оспорити право власності АТ АКБ «Львів» виключно у площині здійснення похідних реєстраційних дій щодо майна, при цьому, як на підставу позовних вимог покликається на ті ж обставини, що у справі № 454/587/17, а саме відсутність доказів вручення іпотекодавцю належним чином оформленого повідомлення про порушення основного грошового зобов`язання за кредитним договором, відсутність доказів наявності боргу перед банком, відсутність згоди співвласника майна дружини ОСОБА_5 , відсутність у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без дотримання вимог ст. 6 Договору іпотеки, відсутність належного повідомлення приватного нотаріуса про існування спору між сторонами з приводу розміру заборгованості, відсутність відомостей про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, перевірка яким надана судами під час розгляду справи № 454/587/17.

Що стосується доводів апелянта про те, що нотаріус при вчиненні нотаріальних дій не пересвідчився, чи є однозначною сума боргу 808000 грн. у співвставленні з вартістю предмета іпотеки, яка зазначена у ст. 4 Договору іпотеки, а саме 231000 дол. США, колегія суддів звертає увагу, що згідно із висновком суб`єкта оціночної діяльності ТзОВ «Гал-Світ» від 03.11.2016 вартість предмета іпотеки нежитлової будівлі, загальною площею 255,8 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 , станом на дату складання висновку становить 652900,00 грн., і власне за такою вартістю АТ АКБ «Львів» набуто у власність спірне нерухоме майно за рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. про реєстрацію права власності за ПАТ АКБ «Львів» на нежитлове приміщення безалкогольного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 .

Натомість, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, сторона позивача не надала належних доказів, зокрема рецензії або висновку експерта, на спростування вартості предмета іпотеки нежитлової будівлі, загальною площею 255,8 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка визначена суб`єктом оціночної діяльності ТзОВ «Гал-Світ» станом на 03.11.2016.

При цьому, як зазначено вище, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 1 646 925, 09 грн заборгованості за кредитним договором від 04 лютого 2008 року, відтак вартість іпотеки не покрила в повному обсязі розмір заборгованості.

В свою чергу, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними.

Як зазначає представник відповідача АТ АКБ «Львів» у поясненнях на апеляційну скаргу, після завершення позасудового врегулювання банк, як власник набутої нерухомості, визнав припиненими зобов`язання за кредитним договором № 20.00.000018 від 04.02.2008 та за договором іпотеки від 04.02.2008.

Крім цього, безпідставними є доводи апелянта про те, що нотаріус не міг провести державну реєстрацію на майно, яке перебуває під арештом, як і не може вона бути проведена до закінчення виконавчого провадження, кінцевим результатом якого буде продаж цеху на публічних торгах і передача виторгу кредитору, оскільки за загальним правилом накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Зазначений висновок викладено Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2020 року у справі № 761/31581/19 (провадження № 61-8963св20), від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 686/1953/13-ц.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 травня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк