Провадження № 2/756/161/24
02 травня 2024 року місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Ткач М.М.,
за участі секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна,
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Григорів Віталій Богданович звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
17.11.2021 від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Григоріва В.Б. надійшла заява про зміну підстав позову шляхом доповнення раніше заявлених підстав новими обставинами. Представник позивача зазначає, що державний реєстратор КП «Реєстратор» Нікітіна Ю.В., приймаючи незаконне рішення з індексним номером 45769960 та вчиняючи у Державному реєстрі прав незаконний запис номером 30519685, яким зареєструвала право власності ТОВ «НІЛД ЛТД» на спірну земельну ділянку, порушила вимоги закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Поряд з чим, ОСОБА_5 не внесла до Державного реєстру речових прав відомості про особу, яка подала заяву для вчинення реєстраційної дії та документи; не одержувала із Державного земельного кадастру інформацію щодо земельної ділянки та зареєстровані у кадастрі права на цю земельну ділянку, оскільки у розділі «підстава виникнення права власності» відсутні такі відомості, при цьому державному реєстратору для вчинення реєстраційної дії не надавався документ про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.
30.11.2021 на адресу суду від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чигріна А.О. надійшли письмові пояснення щодо позову, у яких, серед іншого, зазначено, що ним ніколи не засвідчувався ні «акт приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Нілд ЛТД» від 20.02.2019», ні підписи будь-яких осіб у ньому, відповідно, у Реєстрі нотаріальних дій, який ведеться приватним нотаріусом Чигріним А.О., відсутні записи №1002 і 1003 про засвідчення підписів осіб у зазначеному акті, а його засвідчувальний напис на акті є очевидно сфальсифікованим. Також просив вирішити справу відповідно до закону та матеріалів справи.
22.02.2022 до суду на виконання вимог ухвали від 21.01.2022 від Державного підприємства «Національні інформаційні системи» надійшов лист від 21.02.2022 у якому, повідомлено, що надання інформації з Реєстру не належить до повноважень ДП «НАІС», відтак у підприємства відсутні нормативно визначені можливості для надання відомостей з Державного реєстру прав, що витребовуються ухвалою.
Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2022 було прийнято до розгляду вказану заяву про зміну предмета позову.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18.01.2023 клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Григоріва В.Б. про витребування доказів задоволено частково; витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової Ольги Василівни оригінали документів, які містять підписи ОСОБА_1 : договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 18.10.2019, реєстровий номер 927; договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 від 17.05.2018, реєстровий номер 450; заяву ОСОБА_1 від 18.10.2019; заяву ОСОБА_1 від 18.10.2019; заяву ОСОБА_1 від 18.10.2019; договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 06.12.2019, реєстровий номер 1082; договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 від 17.05.2018, реєстровий номер 451; заяву ОСОБА_1 від 06.12.2019; заяву ОСОБА_1 від 06.12.2019; заяву ОСОБА_1 від 06.12.2019; заяву ОСОБА_1 від 06.12.2019; заяву ОСОБА_1 від 17.05.2018.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.04.2023 клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Григоріва В.Б. від 12.11.2021 про призначення судової почеркознавчої експертизи (з урахуванням клопотання представника позивача від 18.11.2021) у цивільній справі за позовом позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нілд ЛТД", ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна, задоволено.Призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нілд ЛТД", ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна, судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна на час проведення експертизи - зупинено.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02.10.2023 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна поновлено.
Протокольною ухвалою суду від 24.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та представник позивача у засідання суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені. При цьому, 02.05.2023 до суду представником позивача було подано заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника позивача, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення.
Представник ТОВ «НІЛД ЛТД» у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку та розміщенням оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідач та його представник не надіслали, про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань до суду не надходили.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку та розміщенням оголошення про виклик на сайті Судової влади України, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань до суду не надходили.
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О., в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, при цьому, у поданих до суду письмових пояснення просив розглядати справу за його відсутності.
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася, при цьому, у матеріалах справи наявні заяви нотаріуса про проведення судових засідань за її відсутності.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася шляхом розміщенням оголошення про виклик на сайті Судової влади України.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, викладеного в постанові у справі №6-318цс15, відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно з рішення учасника №01-05-19 ТОВ «НІЛД ЛТД» від 08.05.2019, ОСОБА_1 прийнято рішення: звільнити з посади директора товариства ОСОБА_1 з 08.05.2019, призначити на посаду директора товариства ОСОБА_4 з 09.05.2019. Справжність підпису ОСОБА_1 засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1181 (том 1, а.с. 170).
Пред`являючи вимогу про визнання недійсним акту приймання-передачі майна від 20.02.2019 про передачу учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» ОСОБА_1 директору Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» ОСОБА_1 в якості внеску до статутного капіталу товариства нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровим номером 800000000:85:977:0027 за адресою: АДРЕСА_1 , позивач посилалася на те, що вона не підписувала вказаний акт прийому-передачі майна та ніколи не мала наміру передавати належне їй на праві власності майно до статутного капіталу товариства, учасником якого вона ніколи не була.
Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина друга). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина третя). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта).
Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.
Згідно усталеної практики Верховного Суду, акт приймання-передачі майна до статутного капіталу господарського товариства за своєю правовою природою є двостороннім правочином, оскільки такий акт підтверджує волевиявлення його сторін та має відповідні юридичні наслідки: набуття та припинення права власності на нерухоме майно.
При цьому, оскарження правочину, оформленого актом приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків позивача у розумінні статті 16 Цивільного кодексу України.
Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.09.2018 у справі № 918/1377/16, від 12.06.2019 у справі № 927/352/18, від 10.09.2019 у справі №918/370/18.
Відповідно до пункту 48 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, яке передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна, підписаний власником (співвласниками) та особою, що діє від імені відповідної юридичної особи. Якщо майно відповідно до закону належить на праві спільної сумісної власності подружжю (колишньому подружжю), акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна, підписується кожним з подружжя (колишнього подружжя) незалежно від наявності державної реєстрації права власності лише в одного з них; 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода суб`єкта переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення у випадках, передбачених законом. Справжність підписів на документах, передбачених підпунктами 2 та 4 пункту 48 Порядку №1127, засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат".
З наведеного слідує, що волевиявлення учасників правочину щодо передачі майна до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю оформляється актом приймання-передачі майна, який укладається у письмовій формі та засвідчується нотаріально.
За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
у графі «Підпис: ОСОБА_1 ___» у Статуті Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» за 2018, який затверджений рішенням засновника №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» від 22.12.2018 та посвідчений Чигріном А.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу і зареєстрований у реєстрі за №9721;
у графі «Підпис: ОСОБА_1___» у Рішенні учасника №01-05-19 Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» від 08.05.2019, яке посвідчено Чигріном А.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу і зареєстровано у реєстрі за №1181;
у графі « ОСОБА_1 (підпис) 22.12.2018» у заяві про державну реєстрацію створення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» від 22.18.2018, яка посвідчена Чигріном А.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу і зареєстровано у реєстрі за №9723;
у графі «Підпис: ОСОБА_1___» у Рішенні засновника №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» від 22.12.2018, яке посвідчено Чигріном А.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу і зареєстровано у реєстрі за №9722, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Встановленими висновком експерта обставинами спростовуються дійсні наміри та волевиявлення позивача на створення відповідача ТОВ «НІЛД ЛТД», окрім того, спростовується також і правомірне внесення до статутного капіталу відповідача нерухомого майна за оскаржуваним правочином.
Судом встановлено, що на акті приймання-передачі майна від 20.02.2019, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД», вчинено два підписи, а саме підпис позивача в якості учасника товариства з однієї сторони та його директором з іншої сторони, справжність підпису засвідчено Приватним нотаріусом КМНО Чигріним А.О.
При цьому, зібрані у справі докази у своїй сукупності спростовують факт підписання позивачем Акту приймання-передачі майна від 20.02.2019.
Зазначене вказує на недотримання сторонами правочину з передання майна до статутного капіталу товариства встановленої законодавством письмової форми, а також вказує на відсутність волевиявлення позивача передати до статутного капіталу ТОВ «НІЛД ЛТД» майно.
Встановивши дефект волевиявлення сторін правочину та дефект форми правочину, врахувавши факт непідписання позивачем Рішення засновника №1 від 22.12.2018 про створення ТОВ «НІЛД ЛТД», заяви про державну реєстрацію створення юридичної особи, Статуту ТОВ «НІЛД ЛТД», рішення учасника №01-05-19 від 08.05.2019 про звільнення з посади директора товариства ОСОБА_1 та призначення на посаду директора товариства ОСОБА_4 , на підставі яких у подальшому було укладено спірний акт, суд дійшов висновку про те, що акт приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» від 20.02.2019 суперечить вимогам статті 203 ЦК України та є недійсним з моменту його вчинення.
Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.ст. 321, 319 Цивільного кодексу України).
Одним із судових способів захисту речових прав є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Так, відповідно до статті 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, у частині 1 якої зазначено, що в разі якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Згідно з частиною 3 статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Вирішуючи питання правомірності витребування майна у добросовісного набувача залежно від обставин, передбачених положеннями ст. 388 ЦК України, Верховний Суд України у постановах від 16.09.2015 року у справі № 6-1203цс15 та від 02.03.2016 року у справі № 6-3090цс15 висловив такий правовий висновок.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388ЦК України).
За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Норма ст. 388 ЦК України може застосовуватися як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння (віндикація).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387 та 388 ЦК України.
Тобто, віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.
Таким чином, вбачається, що на підставі вищевказаної норми закону власник має право реалізувати своє право на захист зверненням до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених відповідним процесуальним законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №811/1640/17 звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно.
З огляду на вищезазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про витребування на її користь земельної ділянки, тому що спірна ділянка, внаслідок відсутності волі позивача на їх відчуження на підставі недійсного акту прийому-передачі послідовно передавалася у власність ТОВ «НІЛД ЛТД», ОСОБА_3 , і, як наслідок, відповідачу ОСОБА_2 без дотримання вимог закону.
Враховуючи ту обставину, що земельна ділянка вибула з володіння позивачки ОСОБА_1 поза її волею на підставі недійсного правочину, вимоги позову про витребування майна у відповідача ОСОБА_2 , за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову.
Суд зауважує, що встановлений ст.388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності у розумінні ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, відповідно до норм чинного законодавства відповідач не позбавлений можливості відновити свої права шляхом звернення до суду з позовом до продавця спірного майна за договором купівлі-продажу з майновими вимогами про відшкодування збитків, завданих вилученням земельної ділянки.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Матеріали справи не містять, та відповідачами не надано у спростування зазначеного будь- яких доказів, які б могли спростувати наведені у позовній заяві доводи позивача.
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІЛД ЛТД", ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 15.05.2024.
Відомості про учасників:
1. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );
3. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
4. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович (місцезнаходження: АДРЕСА_4 );
5. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна (місцезнаходження: АДРЕСА_5 );
6. Третя особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Суддя М.М. Ткач