Справа № 357/9499/21
Провадження № 2-др/357/45/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

за участю:

заявник ОСОБА_1 ;

представник відповідача адвокат Давигора С.А.;

позивач-1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

16.04.2024 ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього відповідача ОСОБА_3 , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про розподіл судових витрат у справі № 357/9499/21 за позовом: 1) ОСОБА_2 ; 2) ОСОБА_4 ; 3) ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_1 , третя особа Білоцерківська міська рада в особі Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заяви вказано, що в зв`язку з розглядом вказаної справи ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу. На думку законного представника відповідача, позов поданий до суду та зареєстрований 12.08.2021, за час розгляду справи минуло більше 2,5 років, однак в судовому засіданні 11.04.2024 сторона позивача подала клопотання про залишення позову без розгляду. Протягом розгляду справи сторона позивачів не з`являлась на судові засідання, заявляла відвід складу суду, всіляко затягувала процес, що відповідач розцінює як зловживання процесуальними правами. Це в свою чергу змушувало відповідача через свого представника користуватися професійними послугами правничої допомоги, що спричинило судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

18.04.2024 лист про надходження вказаної заяви на адресу суду направлено сторонам, а також роз`яснено порядок розгляду заяви у відповідності до ч. 3 ст. 270 ЦПК України.

24.04.2024 на адресу суду від представника позивача-1 ОСОБА_2 - адвоката Шмарова О.В., на електронну адресу суду надійшли заперечення, в яких представник вказує, що в зв`язку з необхідністю проведення експертизи по справі позов залишено без розгляду. Тривалий розгляд справи здійснювався не з вини позивачів, адже апеляційну скаргу подавав саме адвокат Масловський І.А. Крім того, в державі був введений воєнний стан, що вплинуло на час розгляду справи з огляду на відкладення судових засідань у зв`язку з неявкою сторін. Вказано про неспівмірність витрат зі складністю справи, а з документів неможливо встановити, які саме послуги були надані адвокатом стороні. Просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, а у разі встановлення підстав для стягнення - зменшити розмір понесених судових витрат до 1 000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього відповідача ОСОБА_3 та адвокат Давигора С.А. заяву про розподіл судових витрат підтримали, просили стягнути на користь відповідача понесені на правничу допомогу витрати, вказавши про зловживання позивачами своїми правами. Залишення позову без розгляду фактично призвело до збитків відповідача.

В судовому засіданні позивач-1 ОСОБА_2 не погодився з заявою про розподіл, заперечив щодо стягнення заявлених витрат.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

12.08.2021 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов позов: 1) ОСОБА_2 ; 2) ОСОБА_4 ; 3) ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_1 , третя особа Білоцерківська міська рада в особі Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області про зобов`язання вчинити дії, в якій позивачі просили суд зобов`язати ОСОБА_2 прибрати суцільну бетонну огорожу, металеву огорожу та бетонні блоки по всьому периметру земельної ділянки з кадастровим номером 0:06:007:0045, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

29.12.2021 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні та призначено підготовче судове засідання 26.01.2022 року.

28.01.2022 представником відповідача подано відзив на позовну заяву з запереченнями на позов.

21.04.2022 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

16.01.2023 ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

11.10.2023 постановою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2023 та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судове засідання призначено 27.02.2024.

27.02.2024 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Цуранова А.Ю. від розгляду даної справи.

11.04.2024 ухвалою суду залишено без розгляду клопотання адвоката позивача-1 ОСОБА_6 про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Від позивачів надійшла письмова заява з проханням залишити позовну заяву без розгляду та повернути сплачений судовий збір.

Представник відповідача - адвокат Давигора С.А., не заперечувала щодо залишення позову без розгляду, заявила про подачу до суду протягом встановлених строків доказів понесення судових витрат.

Законний представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні покладалась на розсуд суду.

11.04.2024 ухвалою суду залишено без розгляду позовну заяву: 1) ОСОБА_2 ; 2) ОСОБА_4 ; 3) ОСОБА_5 та відмовлено в частині заяви про повернення сплаченого судового збору.

Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось, представник відповідача заявила про подання до суду додаткових доказів понесених судових витрат на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

14.02.2022 представник відповідача заявила про очікувані орієнтовні судові витрати по даній цивільній справі у розмірі 25 000 грн.

Заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат подана до суду 16.04.2024, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення (ухвали)

На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, надано до суду наступні документи:

1) договір про надання правової допомоги від 12.01.2022, укладений між АБ «Гончар і Давигора» та ОСОБА_3 , в інтересах якого виступає ОСОБА_1 ;

2) остаточний розрахунок понесених судових витрат по справі № 357/9499/21 на суму 12 160 грн.;

3) акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 17.01.2023, на виконання договору про надання правової допомоги № 1 від 12.01.2022;

4) квитанція АБ «Гончар і Давигора» до прибуткового касового ордера № 1 від 16.01.2023 про прийняття від ОСОБА_1 коштів у справі № 357/9499/21 на суму 11 000 грн.;

5) чек ТОВ «Прайд-2016» № 778863 від 14.02.2022 про купівлю бензину на суму 1 159,90 грн.;

6) акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 11.04.2024, на виконання договору про надання правової допомоги № 1 від 12.01.2022.

В матеріалах справи також міститься ордер серії СА № 1023496 від 12.01.2022 на надання правничої допомоги АБ «Гончар і Давигора» Бондарчуку М.А. та свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю Давигора С.А. серії ЧК № 000580 від 05.01.2015.

При вирішенні заяви, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2,3 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тобто, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення і, у разі залишення позову без розгляду, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, при цьому матеріалами справи має бути підтверджено, що дії позивача при поданні позову були необґрунтованими.

Системний аналіз частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (висновок Верховного Суду у постанові від 31 січня 2022 року у справі № 462/1026/19).

Під зловживанням процесуальними правами законом у ст. 44 ЦПК України визначено наступне. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

В свою чергу процесуальним законом не визначено поняття необґрунтованих дій сторони.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 28.01.2019 року у справі № 619/1146/17-ц, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 148/312/16-ц зазначено, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

На думку представника відповідача, залишення позову без розгляду свідчить про недобросовісне використання позивачами процесуальних прав, а в деяких випадках, і про пряме зловживання ними, що суперечить завданню цивільного судочинства, порушує право відповідача на судовий розгляд протягом розумного строку і є підставою для покладення на позивачів усіх витрат на правничу допомогу.

Однак, суд вважає зазначені доводи заяви помилкові, адже позивачі в межах даного спору звернулись до суду з позовом про зобов`язання знести огорожу, встановлену на земельній ділянці відповідача з кадастровим номером 0:06:007:0045, оскільки вважали, що їх право порушено, при цьому під час вступу у справу представника позивача-1, змінився і підхід сторони до справи, сформувалась інша стратегія, яка, зважаючи на стадію розгляду справи, не могла бути реалізована, а тому позивачі прийшли до рішення про необхідність залишення позову без розгляду.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Крім того, у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9 зп).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

За викладених обставин, під час розгляду заяви судом не встановлено факту зловживання процесуальними правами зі сторони позивачів, а також не встановлено, що спір виник внаслідок неправомірних дій позивачів.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України та безумовним правом на доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, що встановлюється за наслідками розгляду справи.

Відповідно до правового висновку, наведеного Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 644/7976/18, виходячи «із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом».

Тобто, саме по собі звернення з позовом до суду та неявка у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень.

На переконання суду відсутні правові підстави для визнання дій позивачів необґрунтованими, оскільки звернення позивачів до суду направлено на захист порушеного права, отже не можуть свідчити про зловживання ними своїми процесуальними правами та вважатися необґрунтованими і тягнути за собою їх обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність вимоги законного представника відповідача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У даній справі суд враховує, що залишаючи позовну заяву без розгляду суд виходив також з принципу диспозитивності судового процесу з урахуванням позиції відповідача в цьому питанні, представники якого в судовому засіданні не заперечували відносно залишення позову без розгляду.

Крім цього, судова практика у вирішенні подібного питання є сталою, зокрема міститься у постановах Київського апеляційного суду: від 07.02.2024 у справі №357/3297/23; від 24.01.2024 у справі № 372/4169/21; від 11.04.2024 у справі № 372/2462/23; від 14.02.2024 у справі № 357/3299/23; від 06.03.2024 у справі № 753/22718/16; від 20.12.2023 у справі № 357/3290/23.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 44, 133, 137, 141, 142, 259, 260, 270, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат відмовити.

Ухвала може бути оскаржена Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскільки в судовому засіданні підписано лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її підписання (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 10.05.2024.

Суддя А. Ю. Цуранов