Справа № 362/2785/23 Провадження № 2/358/234/24
22 травня 2024 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Романенко К.С.,
за участю секретаря - Шпак К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат - Стукалова Ірина Валеріївна, 16.08.2022 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та збільшення розміру аліментів.
Свої вимоги мотивує тим, що з 15.09.2018 по 29.08.2022 сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2022 року було розірвано. В період шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син: ОСОБА_3 , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду № 362/10/21 від 12.07.2021, а саме: стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також, просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2022 відкрито провадження у справі при призначено справу до розгляду за загальними правилами позовного провадження у підготовчому судовому засіданні (том 1 а.с. 37, 38).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2023 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області про збільшення розміру аліментів до судового розгляду (том 1 а.с. 57).
Постановою Київського апеляційного суду від 17.04.2023 апеляційну скаргу адвоката Стукалової І.В. задоволено частково та скасовано ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2023, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (том 1 а.с. 82-86).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2023 роз`єднано в два самостійні провадження вимоги: за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради про визначення місця проживання дитини (том 1 а.с. 98)
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2023 цивільну справу № 362/2485/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю вирішено направити за підсудністю до Богуславського районного суду Київської області (том 1 а.с. 103, 104).
12.07.2024 матеріали цивільної справи № 362/2485/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю надійшли до Богуславського районного суду Київської області та цього ж дня справу розподілено для розгляду судді Романенко К.С. (том 1 а.с. 107).
14.07.2023 року суд у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, звернувся до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача.
Як вбачається з довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області № 3583 від 25.07.2023, яка надійшла до суду 04.08.2023, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 108).
Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С. від 08.08.2023, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме для засвідчення належним чином копій письмових доказів, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (том 1 а.с. 106).
23.08.2023 на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху, від представника позивача - адвоката Стукалової І.В. надійшли до суду додатки до позовної заяви, які засвідчені належним чином (том 1 а.с. 114-134).
З 21.08.2023 по 01.09.2023 включно, суддя Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С. перебувала у відпустці (том 1 а.с. 135).
Ухвалою від 04 вересня 2023 року, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.10.2023 (том 1 а.с. 136).
15.04.2024 на виконання ухвали суду від 13.12.2023 про витребування доказів, на адресу суду надійшов висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини (том 1 а.с. 233-236).
Ухвалою суду від 29.04.2024, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.05.2024 (том 1 а.с. 239).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Стукалова І.В. не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином Представник позивача подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розгляд справи провести за її відсутності та за відсутності позивача (том 2 а.с. 5).
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про проведення розгляду справи без участі представника служби до суду не надав.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 22.05.2024 повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до положень ч.ч. 7, 11 ст. 128 ЦПК України, судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що адресовані відповідачу повістки про виклик до суду повернуті на адресу суду із відміткою працівника поштового зв`язку про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 147-152, 158-161, 165, 166, 168, 169, 171-174, 189-192, 198, 199, 206, 207, 214, 215, 224, 225, 231, 232).
Крім того, відповідач ОСОБА_2 дві судові повістки про виклик до суду отримав в електронному кабінеті (а.с. 229, 241).
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті 27 ЦПК України).
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Також судом враховано висновок Європейський суд з прав людини зробив, про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).
Тобто відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового засідання згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслав відзив на позовну заяву.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2018 року, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2022 року було розірвано (том 1 а.с. 9, 32, 33).
В період спільного проживання у сторін народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 23 вересня 2020 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 4167, батьками дитини вказані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 10).
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 01.04.2021 р. і до досягнення дитиною повноліття. Також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 01.04.2021 р. і до досягнення дитиною трьох років (том. 1 а.с. 11, 12).

Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Нормами ч. 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини» не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

В той же час, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження №61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

Як зазначається у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

З матеріалів справи вбачається, що місце реєстрації та фактичного проживання позивача є: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 8). Разом з позивачем за даною адресою проживає без реєстрації її син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с. 13).

Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 402 від 31.08.2021, було визначено години спілкування ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної другої і четвертої суботи та неділя в місяці з 10.00 години до 14.00 години в присутності матері та за місцем проживання дитини (том 1 а.с. 14).

Згідно акту обстеження побутових умов від 29.07.2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с. 15).

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 29.03.2024 року № 128 про визначення місця проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчий комітет вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. том 1 а.с. 234, 235).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що між сторонами у справі загострились взаємовідносини, така ситуація в їх особистих відносинах не давала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини передбачений сімейним законодавством України.

За встановлених судом обставин, малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю, матір здійснює за дитиною постійний догляд, піклується про нього, забезпечує всім необхідним.

При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що за обставин що склались, дитина сторін має більшу прихильність до матері, як до особи, яка постійно проживає з ним, здійснює щоденний догляд та турботу.

Разом з тим, судом не встановлено обставин, за яких проживання дитини з матір`ю могло б негативно впливати на нього.

З огляду на викладене, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи ставлення сторін до дитини, участь кожного з них у його вихованні, більшу прихильність дитини до матері, яка створила належні умови для виховання та розвитку сина, яка має стійкі соціальні зв`язки, суд виходячи з якнайкращих інтересів дитини, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини сторін з матір`ю в ситуації, що склалась на час розгляду справи, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини сторін, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 263, 265, 273, 280-282, 354, 365 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Головуючий: суддя К. С. Романенко