Справа № 442/6888/24
Провадження № 2/442/1647/2024
УХВАЛА

Іменем України

22 серпня 2024 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Грицай М.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та витребування грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та витребування грошових коштів.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно відповідача в межах суми позовних вимог - 934848,69 грн.

З метою вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, враховуючи обставини зазначеної справи, зокрема поведінку відповідача щодо договірних зобов`язань, просить суд накласти арешт на майно відповідача в межах суми позовних вимог.

Згідно положень ч.1 ст.153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд проходить висновку, що така підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Москалик Л.П., реєстраційний номер 1174, та стягнення грошових коштів, які були ним сплачені на виконання спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 934848, 69 грн.

У позовній заяві позивач зазначає, що після укладення спірного договору купівлі-продажу виникла зміна істотних умов такого договору, а саме, встановлення факту існування обмежень щодо використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, яке визначене як будівництво та обслуговування житлового будинку, внаслідок існування санітарно-захисної смуги, що фактично є недоліком, який значно знижує цінність та можливість використання земельної ділянки, про що позивач не був повідомлений.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд також звертає увагу, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Разом з тим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Пунктом 1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Аналізуючи наведене, у тому числі позов, з яким звернувся ОСОБА_1 , суд дійшов переконання, що накладення арешту на майно відповідача, є обґрунтованим та співмірним із заявленими позовними вимогами, сприятиме забезпеченню ефективного захисту прав та законних інтересів позивача, а тому заява про застосування такого підлягає задоволенню.

При цьому, при накладенні арешту на майно відповідача, остання не буде позбавлена права користування таким, а даний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні і обмежується лише можливість його відчуження. Вказане свідчить про врахування судом інтересів як позивача, так і відповідачів та забезпечення їх балансу.

Накладення арешту на майно без позбавлення права користування ним узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 19.02.2021, згідно із яким враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду першої інстанції з питанням скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 149, 150, 153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволити.

Накласти арешт (без позбавлення права користування) на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , в межах суми позовних вимог 934848,69 грн.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її постановлення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження цієї ухвали не зупиняє її виконання.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя М.М.Грицай