Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6885/23 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Трояновської Г.С.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №285/6885/23 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сусловець М.Г. в м. Звягель Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.07.2017 у розмірі 27 204,70 грн., яка складається з наступного: 16 275,89 грн заборгованість за кредитом; 10 928,81 грн заборгованість по відсоткам; 0,00 грн заборгованість штрафами.

В обґрунтування позову зазначало, що 30.07.2017 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. Вказувало, що на підставі поданої анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок і отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Стверджує, що відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказує, що всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, що підтверджується її підписом в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Зазначає, що АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (становив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до договору. Вказує, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Зазначає, що у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 28.09.2023 має заборгованість у розмірі 27 204,70 грн., яка складається з наступного: - 16 275,89 грн заборгованість за кредитом; - 10 928,81 грн заборгованість за відсотками. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 квітня 2024 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.07.2017 у розмірі 27 204,70 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що у анкеті-заяві не зазначено розміру процентної ставки, кінцевого терміну погашення кредиту та початкового кредитного ліміту. Зазначає, що до позовної заяви було приєднано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг на яких відсутній підпис сторін. Вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи вищевикладене просила скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 30 липня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідно до якої АТ «А-Банк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження позовних вимог АТ «А-Банк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 30.07.2017, відповідно до якої відповідач приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк».

Відповідно до змісту анкети-заяви споживач погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Водночас, долучений до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг - відповідачем не підписаний.

Відповідно до довідки за картами вбачається, що ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня місяця 2024 року; № НОМЕР_3 , строком дії до березня місяця 2021 року.

Як вбачається з довідки за лімітами ОСОБА_1 розмір кредитного ліміту банком змінювався: 30.07.2017 кредитний ліміт встановлено 1800 грн., 07.08.2017 кредитний ліміт було збільшено до 2000 грн., 08.08.2017 кредитний ліміт збільшено до 2000 грн., 09.08.2017 кредитний ліміт було збільшено до 2000 грн., 09.08.2017 кредитний ліміт збільшено до 2000 грн.; 21.09.2017 кредитний ліміт було збільшено до 12000 грн., 07.04.2018 кредитний ліміт збільшено до 15000 грн., 05.03.2019 кредитний ліміт становив 20 000 грн., 09.10.2021 кредитний ліміт було зменшено до 17 480 грн., 09.10.2021 кредитний ліміт становив 17 480 грн., 29.01.2023 кредитний ліміт збільшено до 16 275,89 грн.; 25.04.2023 кредитний ліміт було збільшено до 16300 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 28 вересня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк» за кредитним договором від 30 липня 2017 року становить 27 204,70 грн., з яких: 16 275,89 грн заборгованість за кредитом; 10 928,81 грн заборгованість по відсоткам.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Встановлено, що 30 липня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Матеріалами справи також підтверджено отримання картки та встановлення кредитного ліміту згідно підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 30.07.2017.

Випискою по картці за період з 30.07.2017 по 28.09.2023 також підтверджено користування ОСОБА_1 кредитними коштами.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного договору про надання споживчого кредиту між відповідачем та АТ «Акцент-Банк».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання банківських послуг в А-Банку. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається встановлено, що 30 липня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника від 30 липня 2017 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом.

Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Тарифи надання банківських послуг та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємні частини договору.

Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Тарифами користування кредитною карткою та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» ознайомилася відповідач та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом кредитор мав можливість додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

До позовної заяви позивачем додано копію паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що містить інформацію щодо пропозицій банку по різних типах кредитного продукту по картках «Універсальна» з базовою процентною ставкою 3,9% (46,8% річних), «Універсальна Gold» з процентною ставкою 3,7% (44,4% річних).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» у формі паспорта споживчого кредиту кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Відтак з врахуванням наведеної норми права факт підписання відповідачем електронним підписом паспорта споживчого кредиту не свідчить про погодження сторонами конкретних умов кредитного договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок нарахування процентів.

Таким чином, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 10 928,81 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 30.07.2017, що залишено поза увагою суду першої інстанції.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Колегія суддів звертає увагу, що укладений між сторонами кредитний договір від 30.07.2017 у вигляді анкети-заяви позичальника, підписаний сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 28.09.2023 заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 27 204,70 грн.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, не надав належної уваги тому, що згідно матеріалів справи 29.01.2023 відповідачу було зменшено кредитний ліміт до 16 275,89 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою за лімітами за період з 30.07.2017 по 28.09.2023.

Відтак, колегія суддів вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по тілу кредиту у сумі 16 275,89 грн., оскільки позивачем надано докази отримання відповідачем кредитних коштів, натомість відповідачем не доведено факту погашення заборгованості шляхом повернення суми тіла кредиту банку.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до п. п. 1, 3, 4 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задовольнити частково, стягнувши із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16 275,89 грн., а в решті позову відмовити із вищезазначених підстав.

Щодо стягнення судового збору.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №077744 від 07.02.2023 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 06.01.2023 на строк до 01.03.2025, а відтак відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору.

Проте, суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення судового збору з відповідачки, яка є інвалідом II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Частинами 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення, яким компенсувати АТ «Акцент-Банк» за рахунок держави судовий збір за подання позову у сумі 1605,56 грн (59,82% задоволених позовних вимог від 2684 грн).

Оскільки, ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», її апеляційна скарга задоволена на 40,18%, то із АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи апеляційним судом на користь держави в розмірі 1617,64 грн (40,18% від 4026 грн).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 липня 2017 року, яка утворилась станом на 28.09.2023 в розмірі 16 275,89 грн., що становить заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству «Акцент-Банк» за рахунок держави судовий збір за подання позову у розмірі 1605,56 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь держави 1617,64 грн судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді