Справа № 464/20/24 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/810/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 16 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги, а саме: 1) за період з 01.05.2021 року по 30.11.2023 року за послуги з централізованого опалення, централізованого опалення місць загального користування, постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби на опалення у розмірі 10 813 грн. 67 коп. та 2) заборгованість за послуги з постачання гарячої води та за витрати теплової енергії на функціонування системи гарячої води за період з 01.06.2022 року по 30.11.2023 року в сумі 3 992 грн. 27 коп., а також сплачений судовий збір в розмірі 2 684 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач є теплопостачальною організацією-суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та на підставі договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові (виконавець), та споживачами, позивачем вказані послуги надаються відповідачу. Проте відповідач, будучи власником квартири АДРЕСА_1 , не оплачує послуги, які надаються позивачем, у зв`язку з чим у нього і утворилася заборгованість, яка є предметом позовних вимог (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого опалення місць загального користування, постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби на опалення за період з 01.05.2021 року по 30.11.2023 року у розмірі 10 813 грн. 67 коп., та заборгованість за послуги з постачання гарячої води та за витрати теплової енергії на функціонування системи гарячої води за період з 01.06.2022 року по 30.11.2023 року у розмірі 3 992 грн. 27 коп., а всього 14 805 грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн.(а.с. 29-32).

Вищезгадане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати «та відправити справу на перегляд у суд першої інстанції», покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що не був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, а відтак «фактично був позбавлений можливості заперечити проти позовних вимог» (а.с. 38-39).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 березня 2024 року (яка отримана сторонами 15 березня 2024 року; а.с. 46-47) відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 44).

Заяв від сторін спору про проведення апеляційного розгляду справи з їх викликом до суду не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма учасниками справи (а, відтак, доказуванню не підлягає), те що відповідач (апелянт) є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7), однак є зареєстрованим та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яку він і зазначає як своє місце проживання у апеляційній скарзі та інших поданих до суду документах.

У апеляційній скарзі відповідачем/апелянтом стверджується, що про оскаржуване рішення йому стало відомо «із електронного судового реєстру». Відтак, він мав також можливість ознайомитись і з іншими судовими рішеннями по даній справі, зокрема і ухвалою суду від 03 січня 2024 року про відкриття провадження у цій справі, згідно якої суд першої інстанції ухвалив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 23-24).

Як стверджується матеріалами справи, вся кореспонденція, яка направлялася судом за вищезгаданою адресою реєстрації та місця проживання відповідача, поверталася до суду з довідками поштового відділення про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 26, 28).

На твердження позивача, яке міститься в доводах поданої ним до суду позовної заяви, відповідач протягом періоду з 01.05.2021 року по 30.11.2023 року взагалі не оплачує послуг, які надаються позивачем, що стверджується долученими останнім до позовної заяви Відомостями про нарахування та оплату послуг (а.с. 8-10). Наведена обставина знайшла своє відображення у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

В той же час, апеляційна скарга не містить жодних аргументів на спростування вищенаведених доводів позивача, так само, як не містить жодних пояснень з приводу такого тривалого ігнорування відповідачем обов`язків власника квартири по оплаті послуг з постачання теплової енергії до цієї квартири та будинку в цілому, а також з постачання гарячої води.

Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями скасувати оскаржуване рішення «та відправити справу на перегляд у суд першої інстанції», як про це просить апелянт у апеляційній скарзі.

В той же час, апелянтом не наведено доводів, які б слугували правовою підставою для скасування (чи зміни) оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, в апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 14 805 грн. 94 коп. заборгованості за надані послуги.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 14 805 грн. 94 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 14 805 грн. 94 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 16 лютого 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 20 травня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.