Провадження №: 2-о/752/637/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

30 серпня 2024 року Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанова А.О., ознайомившись з заявою і доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного утримання та проживання з дитиною, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім1ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 (далі - заявник), адреса: АДРЕСА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 (далі - заінтересована особа 1), адреса: АДРЕСА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - заінтересована особа 2), адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 58, в якій заявник просить встановити юридичний факт самостійного утримання та проживання ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що він уклав шлюб із ОСОБА_2 , який зареєстрований 26 листопада 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1098, який 15 лютого 2021 року на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/18296/20 шлюб розірвано.

Від шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якої, на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва 24 квітня 2023 року у справі № 752/11683/22, було визначено разом із батьком, тобто заявником, за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 .

У заяві заявником також вказані обставини, які були встановлені у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/11683/22.

Крім того, заявник вказує, що станом на теперішній час, донька є випускницею 9-А класу, має позитивні відгуки вчителів та багато друзів.

Таким чином, як зазначає заявник, на час звернення до суду, він разом з донькою проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, у заяві вказано, що заявник повністю утримує дитину, утримання здійснюється у тому числі, у вигляді покриття потреб дитини, у лікуванні, оплаті лікарських засобів, оплаті відпочинку, придбанні для неї необхідних речей та предметів, участі у спілкуванні та вихованні, тобто, утримання повністю задовольняє існуючі потреби дитини. Спірних питань щодо утримання не виникало, заяв на стягнення аліментів не давалось та аліменти у примусовому порядку не стягувались.

На теперішній час у заявника виникла необхідність звернутись до суду з даною заявою з метою самостійного вирішення питання тимчасового виїзду за межі України доньки, для оздоровлення та відпочинку за межами України з обов`язковим інформування її матері, вирішення житлових питань.

Ознайомившись з заявою ОСОБА_1 та доданими до неї документами, слід зазначити таке.

Частиною сьомою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі №536/1039/17 (пункт 17)).

Розгляд справи в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.

Відповідно до частини частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Варто уваги, що спір про право необхідно розуміти як певний стан суб`єктивного права; спір є конфліктом, суперечністю, протиборством сторін. Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідно його встановлення.

ОСОБА_1 у своїй заяві зазначив, що факт перебування неповнолітньої доньки на утриманні батька, а також їх спільного проживання, необхідний з метою самостійного вирішення питання тимчасового виїзду за межі України доньки, для оздоровлення та відпочинку за межами України з обов`язковим інформування її матері, вирішення житлових питань.

При цьому, жодних обставин існування перешкод у вирішенні ним питання щодо виїзду для оздоровлення, виховання, лікування, навчання дитини тощо без встановлення цього факту - заявником суду не зазначено і доказів такого до заяви не додано.

Наведене в сукупності свідчить, що вимога про встановлення факту самостійного виховання дитини не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій (бездіяльності) матері дитини, оскільки вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про позбавлення особи батьківських прав, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

При цьому слід звернути увагу, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17).

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

За таких підстав, захист порушених прав у зв`язку із невиконанням, не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

При цьому, суд зазначає, що питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (далі - СК України) (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина перша статті 14, частина перша статті 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України.

Згідно статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до пункту 2 частини першої статті 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Заявник у поданій заяві зазначає, що 24 квітня 2023 року рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/11683/22 встановлено, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , донька залишилась проживати разом з батьком.

Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

За встановлених у цій справі обставин та мети подання заяви про встановлення факту самостійного виховання дитини, заявлені ОСОБА_1 вимоги не є вимогами, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі статей 293, 315 ЦПК України.

Інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право.

Аналізуючи вищевикладене, доходжу висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного утримання та проживання з дитиною.

На підставі викладеного та керуючись статтями 260-261, 315, 353 ЦПК України, судддя, -

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного утримання та проживання з дитиною, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім1ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - відмовити.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду на загальних підставах.

3. Копію ухвали разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, що звернулась із заявою.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 261 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду за правилами, встановленими статтями 353-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя А.О. Митрофанова