Справа № 147/341/24
Провадження № 2/147/166/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

у березні 2024 року АТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовної заяви покликаються на те, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 1/ 02.09.2020 кредитний договір №501 та видано кредит у сумі 70000 грн.; 2/ 05.07.2021 кредитний договір № та видано кредит у сумі 20000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України та абз.2 ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, тому позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2024 склала: 1) за кредитним договором від 02.09.2020 № 501 74774,33 грн, з яких: 35664,68 грн заборгованість за кредитом; 7,65 грн заборгованість за процентами; 39102 грн заборгованість за комісією; 2) за кредитним договором від 05.07.2021 № - 28814,77 грн, з яких: 20000 грн заборгованість за кредитом; 4,31 грн заборгованість за процентами; 8810,46 грн заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами станом на 01.01.2024 склала 103589,10 гривень. Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Тому просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у загальному розмірі 103589,10 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді від 07 березня 2024 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27 березня 2024 року представником відповідача адвокатом Дудіним Л.В. подано до суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до даних викладених в позовній заяві позивачем зазначено що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) укладено кредитні договори: 02.09.2020 кредитний договір №501, видано кредит у сумі 70000 грн.; 05.07.2021 кредитний договір №, видано кредит у сумі 20000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2024 склала: за кредитним договором від 02.09.2020 № 501 - 74 774,33 грн, з яких: 35664,68 грн заборгованість за кредитом; 7,65 грн заборгованість за процентами; 39102 грн заборгованість за комісією. За кредитним договором від 05.07.2021 № - 28814,77 грн, з яких: 20000 грн заборгованість за кредитом; 4,31 грн заборгованість за процентами; 8810,46 грн заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами станом на 01.01.2024 склала 103589,10 грн. Детальні розрахунки заборгованості додаються до позовної заяви. Позивач направив письмові вимоги (оовідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Відповідач частково заперечує проти позову, позовні вимоги не визнає частково та просить частково відмовити в задоволенні позову враховуючи наступне. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягай, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору, про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За таких обставин можна дійти висновку про те, що паспорти споживчих кредитів не є невід`ємною складовою частиною кредитних договорів від 02.09.2020 та 05.07.2021.

Такі висновки відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією по обслуговуванню кредитної заборгованості станом на 01.01.2024 за кредитним договором №501 від 02.09.2020 у розмірі 39102 грн. та за кредитним договором № від 05.07.2021 у розмірі 8810,46 грн зазначив наступне.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Хоча відповідач і погодила своїм підписом комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, проте банк не роз`яснив, за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.

Враховуючи викладене, звертає увагу суду на те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

З урахуванням положень ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» стверджує, що умови кредитного договору від 02.09.2020 та кредитного договору від 05.07.2021 про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредитів станом на 01.01.2024 за кредитним договором №501 від 02.09.2020 у розмірі 39102 грн. та за кредитним договором № від 05.07.2021 у розмірі 8810,46 грн., є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн.

16 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача з огляду на наступне. Між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 1/ 02.09.2020 кредитний договір №501; 2/ 05.07.2021 кредитний договір №. 02.09.2020 відповідач звернулась до банку з метою отримання кредиту у сумі 70000,00 грн. Підтвердженням чого є заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №501, яка була підписана відповідачем. Банк належним чином виконав свої зобов`язання надав відповідачу грошові кошти у повному обсязі. Відповідач погодилась із запропонованими умовами кредитування ,підписала заяву та отримала грошові кошти. У заяві, яка підписана відповідачем, зазначено, що вона беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (надалі ДКБО), яка розміщена на сайті pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, що можуть бути надані мені в процесі обслуговування. Підписанням цієї заяви відповідач також надала наступні твердження та запевнення (розділ заяви «Підтвердження та запевнення»), що відповідач ознайомлена з ДКБО, цілком згодна з ним, умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

05.07.2021 відповідач звернулась до банку з метою отримання кредиту у сумі 20000,00 грн. Підтвердженням чого є заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №, яка була підписана відповідачем. У заяві, яка підписана відповідачем, зазначене, що вона беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (надалі ДКБО), яка розміщена на сайті pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погодилась з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку). Крім того, у розділі «Підтвердження та запевнення» заяви відповідач підтвердила та запевнила, що ця заява має інноваційний характері в результаті приєднання до ДКБО, ознайомлений з ДКБО, тарифами банку ті цілком згодна, всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання надав відповідачу грошові кошти у повному обсязі. Відповідач погодився із запропонованими умовами кредитування, підписав заяву та отримав грошові кошти. Окрім того, відповідач підписала паспорт споживчого кредиту щодо вище вказаних кредитних договорів. Паспорт споживчого кредиту підписаний до моменту підписання відповідачем заяви. Мета підписання паспорту - ознайомлення відповідача з детальними умовами кредитування. Паспорт споживчого кредиту був наданий відповідачу на ознайомлення і підписання на виконання вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Розділом 3 Паспорту споживчого кредиту «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту; сума/ліміт кредиту; строк кредитування, мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту. Відповідно до Розділу 4 Паспорту споживчого кредиту «Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» передбачено процентну ставку; тип процентної ставки; розмір комісії. Також зазначені відомості про: загальні витрати за кредитом; орієнтована загальна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка. В Розділі 6 Паспорту споживчого кредиту «Додаткова інформація» передбачена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.

На момент укладення кредитного договору позичальник не звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі і з комісією за обслуговування кредитної заборгованості.

Сторонами було погоджено всі істотні умови договору та відповідач був ознайомлений з ними, про що свідчить його підпис на заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит на загальні споживчі цілі, з процентною ставкою за користування кредитними коштами. Відповідач активно користувався наданими йому банком коштами, сплачував кредитну заборгованості, що додатково підтверджує його прийняття усіх умов кредитного договору. Проте в повному обсязі зобов`язання з повернення кредиту невиконав, а тому утворилась заборгованість.

Відповідно до п.5.7.3. розділу 5 «Умови надання споживчого кредиту» договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО): комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем у цій частині 5 Розділу ІІ цього договору розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів. Таким чином, банк визначив перелік послуг, які включаються до комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (станом на укладення кредитних договорів) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. В даному випадку відповідач не звертається до суду з окремими позовними вимогами про визнання недійсним кредитних договорів (або його окремих частин) та здійснення перерахунку заборгованості відповідача. В межах розгляду справи про стягнення заборгованості, суд не має процесуальної можливості здійснювати перерахунок вже сплачених коштів на користь банку.

Щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги зазначає наступне. Вважає що розмір заявлених відповідачем витрат на професійну правовому допомогу неспівмірний зі складністю справи та предметом позову, а тому не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відзив поданий відповідачем містить посилання виключно на одну правову позицію викладену Верховним Судом. Таким чином, представнику відповідача не потрібно було вивчати додаткові джерела права та (або) законодавство, що регулює кредитні правовідносини. Тому в даному випадку необхідно дотримуватись критеріїв співмірності щодо складності прави та розміру заявлених витрат на правову допомогу. Отже, доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях і не можуть бути покладені в основу доказування обставин справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з позовом подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, позові вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник відповідача адвокат Дудін Л.В. подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, правову позицію, викладену у відзиві на позов підтримують та просять частково відмовити в позові.

З урахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 02 вересня 2020 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у виді заяви №501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.3 на звороті) та підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.8). Відповідно до заяви умови надання споживчого кредиту: споживчий кредит, сума 70000 грн, на строк 24 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%. Спосіб надання: банківський переказ на картку.

В якості доказів надання умов кредитування позивачем надано суду публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.12-18).

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на рахунок в сумі 70000 грн підтверджено випискою за період з 02.09.2020 по 01.01.2024, з якої вбачається, що 02.09.2020 надано кредитні кошти ОСОБА_1 (а.с.27-29), також платіжною інструкцією №TR.44043062.50268.8810 від 02.09.2020 (а.с.33 на звороті).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №501 від 02.09.2020 вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 01.01.2024 становить 74774,34 грн, що складається з заборгованості по сумі кредиту 35664,68 грн, заборгованості за процентами 7,66 грн, заборгованості по комісії 39102,00 грн (а.с.31-32).

Крім того, 05 липня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у виді заяви № на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.10-11) та підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.11 на звороті). Зі змісту заяви вбачаються умови надання споживчого кредиту: цільове призначення загальні споживчі цілі, сума 20000 грн, на строк 24 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%. Спосіб надання: банківський переказ.

Також позивачем надано суду публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.19-22).

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на рахунок в сумі 20000 грн підтверджено випискою за період з 05.07.2021 по 01.01.2024, з якої вбачається, що 05.07.2021 надано кредитні кошти ОСОБА_1 (а.с.26) також платіжною інструкцією №TR.50472378.82113.8810 від 05.07.2021 (а.с. 33).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 05.07.2021 вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 01.01.2024 становить 28814,77 грн, що складається з заборгованості по сумі кредиту 20000 грн, заборгованості за процентами 4,31 грн, заборгованості по комісії 8810,46 грн (а.с.30-31).

02.01.2024 позивачем АТ «ПУМБ» за вих.№КНО-44.2.2/3 на адресу відповідача ОСОБА_1 було надіслано письмову вимогу (повідомлення) в вимогою повернення боргу за кредитними договорами на загальну суму 103589,11 грн (а.с. 34-36).

Відповідно до положення розділу «Підтвердження та запевнення» вказаних заяв на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт підтвердив, зокрема, що ознайомлений з ДКБО, тарифами банку та цілком згоден, всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. До підписання заяв отримав у письмовій формі інформацію згідно з ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», у тому числі шляхом надання доступу до такої інформації на сайті банку. В дату підписання цих заяв йому надано ДБКО (як публічну частину договору) за посиланням: ДКБО, а також шляхом розміщення на сайті банку, зокрема у розділі «Підтримка» за посиланням «Завантажте документи».

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договорами він виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договорами, однак, відповідач свої зобов`язання за договорами належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 501 від 02.09.2020 станом на 01 січня 2024 року (включно) становить 74774,33 грн, з яких: 35664,68 грн заборгованість за кредитом, 7,65 грн заборгованість за процентами та 39102,00 грн заборгованість за комісією.

Заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № від 05.07.2021 станом на 01 січня 2024 року (включно) становить 28814,77 грн, з яких: 20000 грн заборгованість за кредитом, 4,31 грн заборгованість за процентами та 8810,46 грн заборгованість за комісією.

Відповідачем вказаного розрахунку заборгованості не спростовано, лише заперечується щодо нарахування комісії.

Розмір заборгованості також підтверджується виписками по особовим рахункам ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За вказаних обставин, враховуючи те, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, не повернув у повному обсязі отримані кредитні кошти та не сплатив проценти за користування ними, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та відсоткам підлягають задоволенню.

Водночас щодо нарахування боргу по комісії, суд враховує наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі п.4 ч.1 ст. 1 та ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1, ч.2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що умовами кредитного договору № 501 від 02.09.2020 передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 3,99 % (пункт 4 заяви).

Умовами кредитного договору № від 05.07.2021 передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 2,99 % (пункт 5 заяви).

При цьому в зазначених кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 4 та пункту 5 (відповідного договору) кредитних договорів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями за обслуговування кредитів, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 501 від 02.09.2020 35672,33 грн та за кредитним договором № від 05.07.2021 20004,31 грн., всього на загальну суму 55676,64 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у сплаті судового збору (а.с.37) в розмірі 1302,04 грн (55676,64 грн розмір задоволених вимог х 100/ 103589,10 грн розмір заявлених позовних вимог = 53,75 % задоволених вимог; 2422,40 грн х 53,75 % /100 % = 1302,04 грн розмір судового збору, що підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог).

Також відповідачем разом з відзивом на позов заявлено клопотання про стягнення на його користь понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10000,000 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження даного принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необгрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Статтею 131-2 Конституції України унормовано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Як вбачається з ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч.1, ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги відповідачем надано суду ордер від 22.03.2024 (а.с.65), договір про надання професійної правничої допомоги від 22 березня 2024 року (а.с.66-67); заяву-розрахунок на надання професійної правничої допомоги від 22.03.2024, зі змісту якого вбачається, що вартість професійної правничої допомоги склала 10000,00 грн: складання відзиву на позовну заяву позивача (3 год. 1500,00 грн за год. разом 4500,00 грн; надання консультацій, підготовка заяв, адвокатських запитів, процесуальних документів (1 год. 1500,00 грн) представництво інтересів клієнта в судах Вінницької області (2 судодні 2000 грн, всього 4000,00 грн); акт про надання професійної правничої допомоги від 22.03.2024 (а.с.69); прайс-лист вартості професійної правничої допомоги адвоката (а.с.70), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с71).

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат Дудін Л.В. витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Крім того, адвокатом не здійснювалось представництво відповідача в суді, оскільки ним було написано заяву про розгляд справи без їхньої участі, що не потягло за собою витрат в розмірі 4000,00 грн.

Крім того, позивачем також заявлено клопотання про зменшення розміру витрат за надання правничої допомоги.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, прийшов до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи клопотання позивача, з АТ «ПУМБ» на користь відповідача можливо стягнути 5000 грн судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевказане, з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення витрати за надання правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2312,50 грн (53,75% розмір задоволених вимог, 46,25% розмір вимог, які відмовлено позивачу; 5000,00 грн (сума присуджених до стягнення витрат за надання правничої допомоги) х 46,25/ 100% = 2312,50 грн).

Керуючись ст. ст. 141, 247, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» () заборгованість в загальному розмірі 55676,64 грн (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят шість гривень 64 коп.), що складається із: заборгованості за кредитним договором №501 від 02.09.2020 в сумі 35672,33 грн, заборгованість за кредитним договором № від 05.07.2021 в сумі 20004,31 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» () 1302,04 грн (одна тисяча триста дві гривні 04 коп.) сплаченого судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 2312,50 грн (дві тисячі триста дванадцять гривень 50 коп.) витрат за надання правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я сторін:

позивач Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», , адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя А.М. Мудрак