Провадження № 4-с/554/5/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.05.2024 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Шевська О.І., за участі секретаря Яценко Ж.Ю., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , на дії та рішення державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Машкіної Ірини Олегівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою, в якій просить: визнати дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Машкіної І.О. з виселення її, з квартири АДРЕСА_1 10.01.2020 року неправомірними; відмінити постанову від 18.11.2019року та акт державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про її виселення від 10.01.2020року з квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначила, що 12.04.2019 року Московським районним судом м.Харкова винесено рішення про виселення її з квартири АДРЕСА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до неї про виселення. Вона квартиру АДРЕСА_2 зазначеного будинку не займає, вона займає квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 16,07 кв.м., відповідно до трудового договору від 01.01.2006року з балансоутримувачем будинку. ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 29,8 кв.м. Тобто квартира ОСОБА_2 та квартира, яку вона займає, не є ідентичними за номерами (у неї 348, у ОСОБА_2 - 92), за житловою площею (у неї 16,7 кв.м., у ОСОБА_2 29,8 кв.м.), за складом ( у неї одна кімната, у ОСОБА_2 дві). 10.01.2020 року об 11-00год., державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Машкіна І.О. прийшла з співробітниками поліції, адвокатом Кундіус З.О. , та її сином, які діяли від імені ОСББ, та зазначила, що у неї на виконанні знаходиться виконавче провадження з її виселення з квартири АДРЕСА_4 , та зазначила, що вона її примусово висиляє з вказаної квартири. Вона зазначила державному виконавцю, що постанови про виселення з квартири АДРЕСА_4 , вона не отримувала, та вона має право на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження про виселення, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_5 / а не «93 . Таким чином, вона постанови про відкриття провадження про виселення всупереч вимогам ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо надіслання постанови рекомендованим поштовим відправленням не отримувала. Всупереч вимогам ч.2 ст.66 ЗУ «Про виконавче провадження» про день та час примусового виселення письмово проінформована не була. Її вимоги про вручення їй постанови та повідомлення про виселення державний виконавець проігнорувала, та склала акт про її примусове виселення 10.01.2020 року, який вона відмовилася підписувати. Діями державного виконавця ОСОБА_4 порушено її права на проживання в квартирі АДРЕСА_1 , повноважень по виселенню з квартири АДРЕСА_3 державний виконавець не мала.

Старший державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Машкіна І.О. подала до суду відзив на скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги. В обґрунтування відзиву зазначила, що на виконанні в Московському ВДВС у м.Харкові СМУМЮ (м.Харків) перебувало виконавче провадження №60593236 по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №643/18408/18 виданого 24.10.2019року Московським районним судом м.Харкова щодо виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення. 18.11.2019року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії направлено сторонам виконавчого провадження. 23.12.2019 року державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_6 , у зв`язку з тим, щоб перевірити чи виконано рішення суду добровільно не вбачалось можливим у зв`язку з відсутністю мешканців квартири, державним виконавцем було залишено додатково у двері постанову про відкриття виконавчого провадження, виклик державного виконавця та повідомлення відповідно якого державним виконавцем 10.01.2020року буде проведено примусові дії щодо виселення боржника згідно рішення суду. Боржник на виклик державного виконавця не з`явився до відділу. Так, 10.01.2020року державним виконавцем Машкіною І.О., згідно акту, було виконано рішення суду щодо виселення боржника за вищевказаною адресою, та того ж дня винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, дії державного виконавця при виконанні судового рішення в повному обсязі відповідають ЗУ «Про виконавче провадження».

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про Задоволення скарги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, зокрема як зазначено в рішенні по справі «Шмалько проти України від 20.07.2004 р. (заява №60750/00), «Ромашов проти України» від 27.07.2004р. (заява №67534/01), «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р. для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії ст.6 Конвенції.

Відповідно достатті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина першастатті 18 ЦПК України).

Згідно зіст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно дост.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12.04.2019року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 01.08.2019року, та постановою Верховного суду від 25.09.2019року, виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

Постановою старшого державного виконавця Московського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області Толочко К.Л. від 18.11.2019року було відкрито виконавче провадження № 60593236 з виконання виконавчого листа №643/18408/18 виданого Московським районним судом м.Харкова 24.10.2019року про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

10 січня 2020 року о 11:00 год, держвиконавець ОСОБА_4 у присутності співробітників поліції, адвоката Кундіус 3. О. та її сина, які діяли від імені ОСББ, повідомила заявника про те, що у неї на виконанні знаходиться виконавче провадження з її виселення з квартири АДРЕСА_4 , та те, що вона буде застосовувати примусове вчинення рішення про її виселення.

Заявник указувала, що вона постанови про відкриття провадження про виселення рекомендованим поштовим відправленням не отримувала.

Всупереч вимогам частини другої статі 66 Закону України «Про виконавче провадження» про день та час примусового виселення письмово проінформована не була. Її вимоги про вручення їй постанови та повідомлення про виселення державний виконавець проігнорувала Та склала акт про її примусове виселення 10 січня 2020 року, який вона відмовилася підписувати.

Як встанволено судом, матеріали виконавчого провадження не містять повідомлення про вручення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі всупереч вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Примусове виселення без вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження про виселення взагалі відбуватися не може, що передбачено частиною першою статті 66 та частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того як вбачається з матеріалів справи, що квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає заявник, та квартира N? 93, яка належить ОСОБА_2 , не ідентичні, що підтверджено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2019 року, яке набрало законної сили.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року та постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року, ОСОБА_5 виселено з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

Постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Толочко К. Л. 18 листопада2019 року відкрито виконавче провадження N? 60593236 з виконання виконавчого листа N? 643/18408/18, виданого Московським районним судом м. Харкова 24 жовтня 2019 року про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення. Даною постановою боржнику надано строк 10 робочих днів для виконання рішення суду.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам виконавчого провадження 18 листопада 2019 року.

У визначений державним виконавцем строк рішення суду добровільно не виконано, що було встановлено виходом державного виконавця 23 грудня 2019 року за адресою: АДРЕСА_6 , про що складено акт, з якого вбачається, що двері у квартиру ніхто не відкрив, у зв?язку з чим державним виконавцем було залишено в дверях постанову про відкриття виконавчого провадження, виклик державного виконавця та повідомлення, відповідно до якого державним виконавцем 10 січня 2020 року буде проведено примусові діїщодо виселення боржника.

Постановою державного виконавця від 24 грудня 2019 року N? 60593236 було залучено працівників Московського ВП ГУНП у Харківській області для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 10 січня 2020 року о 11:00 год за адресою: АДРЕСА_6 .

Копії зазначеної постанови направлено сторонам виконавчого провадження 24 грудня 2019 року.

Постановою начальника Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09 січня 2020 року було утворено виконавчу групу з примусового виконання рішення суду щодо виселення.

10 січня 2020 року держвиконавцем ОСОБА_4 в присутності свідків було виконано рішення суду про виселення боржника з житла за вищевказаною адресою.

Цього ж дня старшим держвиконавцем ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусовоговиконання виконавчого листа N? 643/18408/18, виданого 24 жовтня 2019 року Московським районним судом м. Харкова про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_7 .

У силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року N? 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон N?1404-) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону N? 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 Закону N?7404-VIII закріплено, що виконавець зобов?язаний вживати передбачених цим законом захдів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов?язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур?єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев?ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виконання рішення про виселення боржника врегульовано статтею 66 Закону N?1404-VIII.

Так, за змістом цієї статті, державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов?язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов?язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

3 тлумачення частини першої статті 28 та частини другої статі 66 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що на державного виконавця закон покладає обов?язок письмового повідомлення боржника про його примусове виселення.

Як убачається із Акта державного виконавця від 10 січня 2020 року, старшим держвиконавцем ОСОБА_4 у присутності понятих та за участю працівників поліції вжито заходи щодо виконання рішення суду про виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_4 .

10 січня 2020 року старшим держвиконавцем ОСОБА_4 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа N? 643/18408/18, виданого 24 жовтня 2019 року Московським районним судом м.Харкова, про виселення ОСОБА_1 у звязку з виконанням.

З наявних в матеріалах справи копій матеріалів виконавчого провадження підтверджено, що 18 листопада 2019 року старшим держвиконавцем ОСОБА_6 приймалась постанова про відкриття

виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа N? 643/18408/18, виданого 24 жовтня 2019 року Московським районним судом м. Харкова, про виселення ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_7 .

Згідно повідомлення старшого держвиконавця ОСОБА_8 від 23 грудня 2019 року виконавчі дії щодо примусового виселення ОСОБА_1 призначені на 10 січня 2020 року на 11:00 год за місцезнаходженням житла. Постановою старшого держвиконавця ОСОБА_9 від 24 грудня 2019 року залучено працівників поліції для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту учасників виконавчих дій, які будуть проводить 10 січня 2020 року за адресою: АДРЕСА_6 .

Перераховані документи підлягали направленню боржнику.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв?язку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року N?270, терміни вживаються у такому значенні: приймання поштового відправлення, поштового переказу - виробнича операція, яка полягає в оформленні поштового відправлення, поштового переказу, що подаються для пересилання;

рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок «М», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення; реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку;

розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовийчек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджуе надання послуг поштового зв`язку.

Аналізуючи дані терміни, оператор поштового зв?язку при прийнятні рекомендованого поштового відправлення зобов?язаний розрахунковий документ, який повинен відповідати Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положенню про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів,

Порядку подання звітності, пов?язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми N?3ВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року N? 13, а саме Додатку 1 Положення.

Згідно із частинами третьою і четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак наявні матеріали виконавчого провадження не містять письмових доказів на підтвердження факту саме направлення держвиконавцем документів боржнику.

Копії супровідних листів та акт держвиконавця від 23 грудня 2019 року, відповідно до якого державним виконавцем було залишено в дверях постанову про відкриття виконавчого провадження, повідомлення держвиконавця, відповідно до якого державним виконавцем 10 січня 2020 року буде проведено примусові дії щодо виселення боржника у повній мірі не підтверджують факт направлення направлення в установленому законом порядку.

Окрім того державним виконавцем не надано доказів на підтвердження належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про день і час примусувого виселення та обізнаність її про такі дії.

Відповідно до ч.1, 5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження»під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.5ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника податидекларацію про доходита майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» ,копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Дана норма статті Закону є імперативною і не може змінюватись на свій розсуд виконавцем.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Таким чином, державним виконавецем не вчинено дій визначених законом. Державний виконавець не виконала вимоги закону щодо надіслання копій постанов за адресою вказаною у виконавчому листі, не переконалась у належному повідомленні боржника.

Згідно зі ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, у відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про задоволення скарги, оскільки державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Машкіна І.О. не виконала вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , на дії та рішення державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Машкіної Ірини Олегівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Машкіної І.О. з виселення її, з квартири АДРЕСА_1 10.01.2020 року неправомірними.

Скасувати постанову від 18.11.2019року та акт державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про її виселення від 10.01.2020року з квартири АДРЕСА_1

Копію ухвали суду направити учасникам справи протягом 2 (двох) днів з дня її складання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду виготовлена в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом ухвали суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.І.Шевська