ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/259/24
Провадження № 2/292/103/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року с-ще Пулини

Червоноармійський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Лотуги В.Ф.,

при секретарі судового засідання Козачок Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року позивач ТОВ "УМ Факторинг" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 62320 грн, судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.03.2023 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір № 3499378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, в електронному форматі.

Відповідно до умов договору відповідачка отримала позику в сумі 7600 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на її банківську картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка.

Відповідно до умов договору нараховані відсотки за користування кредитом, які розраховуються за формулою: сума боргу*ставку відсотків*кількість днів=сума відсотків до сплати.

10.11.2023 ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" передала право вимоги за кредитним договором № 3499378 від 01.03.2023 ТОВ "УМ Факторинг" у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу №10112023 від 10.11.2023.

Всупереч чинному законодавству та умовам договору, ОСОБА_1 не повернула своєчасно суму кредиту та не сплатила нараховані відсотки, тому має заборгованість в загальному розмірі 62320 грн., яка складається з суми кредиту - 7600 грн., заборгованість за відсотками - 54 720 грн. (360 днів = 2% в день, 7600 грн. * 2% * 360 днів).

Ухвалою суду від 29.02.2024 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

11.04.2024 до суду від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає що умови договору №399378 від 01.03.2023, укладеного між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 є несправедливими, оскільки нарахування за один рік на тіло кредиту 7600 грн. відсотків у сумі 54 720 грн. (коли позичальник має повернути у 8 разів більше, ніж брав у кредит), є істотним дисбалансом на шкоду споживача. Згідно з умовами договору, позичальник повинен був проводити оплати кожних 30 днів. Тобто, кредитор вже 01.04.2023 розумів, що позичальник порушує умови договору, проте до суду не звертався, таким чином сприяючи збільшенню заборгованості. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює дійсне правове призначення, оскільки із плати за користування грошовими коштами відсотки перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Крім того, на момент набуття позивачем права вимоги за договором - 10.11.2023, заборгованість (за підрахунками позивача) становила 7600 (тіло) + відсотки за 8 повних місяців (березень-жовтень) та за 10 днів листопада. Тобто, позивач набув право вимоги у сумі 7600 грн. (тіло) + 4560 грн. (сума відсотків за місяць) *8 місяців + 1520 грн. (відсотки за 10 днів листопада) = 45 600 грн. Позивач не може вимагати у відповідачки виконання зобов"язання в більшому обсязі, ніж він набув. Також, позивачем не надано доказів оплати гонорару на рахунок адвокату, оскільки зазначений у договорі про надання правничої допомоги рахунок не є рахунком адвоката, натомість, найвірогідніше, це рахунок ФОП. Просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом нарахованих за межами строку кредитування та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

11.04.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що виходячи зі змісту відзиву, відповідачка визнає факт укладення 01.03.2023 договору з ТОВ "Лінеура Україна" про надання коштів на умовах споживчого кредиту та отримання позики у розмірі 7600 грн. строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка. Зазначаючи про те, що умови договору є несправедливими, відповідачка не аргументує свої твердження, в чому саме це полягає, а посилається виключно на розмір відсоткової ставки. Позивач не погоджується з такими твердженням, оскільки на момент укладення договору відповідачці були відомі всі умови договору і вона з ними погодилась уклавши його. Відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини товариством, якщо дійсно вважала умови договору про розмір відсотків несправедливими, натомість вона погодилась на такі умови, підписавши договір. Позивач має право вимагати сплату відсотків за весь період користування кредитом, оскільки набув права вимоги за кредитним договором за обумовлений ним 360 денний строк кредитування. Також, поданий позивачем доказ про понесенні витрати на правову допомогу є належним та доводить такі витрати. Зміст відзиву жодним чином не спростовує доводів позовної заяви, тому просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовільнити в повному обсязі.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з"явилися, останній надав письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі.

З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.03.2023 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 , укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3499378, який підписаний електронним підписом.

Згідно умов договору № 3499378 та паспорту споживчого кредиту від 01.03.2023, відповідачка ОСОБА_1 отримала позику в сумі 7600 грн., строком на 360 днів, шляхом перерахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . Стандартна процентна ставка, відсотків річних - 730,00% річних (або 2,00% в день), знижена процентна ставка, відсотків річних - 328,50 % річних (або 0,90% в день).

Згідно п.1.4 договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах:

п.1.4.1. Стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3. цього договору (360 днів);

п.1.4.2. Знижена процентна ставка становить 0,90% в день та застосовується, якщо клієнт до 31.03.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

З довідки ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" № від 23.11.2023, вбачається, що 01.03.2023 о 13:44:04 перераховано кошти на платіжну картку від ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" на суму 7600,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" - 3365b02f-9521-46d2-be2d-bb95b2da1211, номер транзакції в системі ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" - 7671043, призначення платежу: зарахування на картку НОМЕР_1 .

10 листопада 2023 року між ТОВ "УМ Факторинг" (фактор) та ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" (клієнт) укладено договір факторингу №10112023, у відповідності до умов якого клієнт зобов"язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов"язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно витягу із реєстру прав вимог № 1 від 10.11.2023 до договору факторингу №10112023 від 10.11.2023, ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" відступив ТОВ "УМ Факторинг" права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3499378 від 01.03.2023.

З платіжної інструкції № 487 від 13.11.2023 вбачається, що ТОВ "УМ Факторинг" сплатило ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" згідно договору факторингу №10112023 від 10.11.2023, кошти в сумі 206 140,44 грн.

Відповідно до листа ТОВ "Пейтек Україна" №51-24 від 22.03.2024, повний номер картки № НОМЕР_1 , на яку перераховано 7600 грн. від ТОВ "Лінеура Україна", номер транзакції в системі ТОВ "Пейтек Україна" - 3365b02f-9521-46d2-be2d-bb95b2da1211 - №966437.

Згідно виписки АТ "Універсал Банк" про рух коштів по картці від 04.04.2024 клієнта ОСОБА_1 , на картку 01.03.2023 надійшли кошти в розмірі 7600 грн.

Як вбачається з повідомлень АТ "Універсал Банк" від 22.04.2024 та 07.05.2024, на ім"я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку НОМЕР_2 від 16.09.2021. На картковий рахунок, що належить ОСОБА_1 01.03.2023 надходили грошові кошти у сумі 7600,00 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов"язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З положень частини першої та другої ст.1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У справі встановлено, що договір про надання кредитних коштів на умовах споживчого кредиту № 3499378 від 01.03.2023 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Як вбачається з матеріалів справи, у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту зазначено, що ОСОБА_1 підписанням цього договору підтверджує, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, повністю розуміє, погоджується і зобов"язується неухильно дотримуватися цих правил.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію").

У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію").

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами".

У поданому відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 визнала факт укладення договору між нею та ТОВ "Лінеура Україна", отримання кредитних коштів, користування ними та їх неповернення, лише не погоджується із сумою нарахованих відсотків та витратами на правову допомогу.

Факт укладення кредитного договору та перерахування на виконання його умов кредитором ОСОБА_1 коштів в сумі 7600 грн. також підтверджується дослідженими у суді доказами, які подані позивачем та витребувані судом за клопотанням представника позивача.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відзиві зазначається, що на момент набуття позивачем права вимоги за договором - 10.11.2023, заборгованість (за підрахунками позивача) становила 7600 (тіло) + відсотки за 8 повних місяців (березень-жовтень) та за 10 днів листопада. Тобто, позивач набув право вимоги у сумі 7600 грн. (тіло) + 4560 грн. (сума відсотків за місяць) * 8 місяців + 1520 грн. (відсотки за 10 днів листопада) = 45 600 грн. Позивач не може вимагати у відповідачки виконання зобов"язання в більшому обсязі, ніж він набув.

Однак, така позиція представника відповідача суперечить умовам укладеного договору №3499378 та ст. 514 ЦК України, оскільки згідно умов підписаного договору, жодних обмежень щодо переходу до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні, обумовлено не було.

Крім того, пунктом 2.1 договору факторингу передбачено відступ клієнтом фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Згідно п.п.1.2 п.1 договору "Право вимоги" - права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Такі умови договору факторингу узгоджуються з положеннями закріпленими у ст.1078 ЦК України, згідно якої, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач набув права вимоги за кредитним договором до відповідачки за визначений 360 денний строк кредитування.

Однак, суд не погоджується щодо суми стягнення заборгованості за відсотками за 360 днів.

Так, договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту передбачено строк кредиту - 360 днів (п.1.3 договору).

Відповідно до п.3.2 договору, до періоду розрахунку процентів не включається день надання кредиту, проте включається день сплати процентів та день фактичного повернення кредиту.

У той же час, з позовної заяви вбачається, що відповідачці нарахована заборгованість за відсотками за 360 днів в сумі 54 720 грн, хоча позовна заява з вимогою стягнення заборгованості за наданим кредитом і сплатою відсотків пред`явлена до закінчення строку дії договору, а саме 14.02.2024.

З положень статтей 1048, 1050, 1054 ЦК України вбачається, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про повернення позики, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Такий висновок суду відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду викладених у постанова від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.

Отже, відсотки мають нараховуватись з наступного дня від дня надання кредиту - 02 березня 2023 року по день складання позовної заяви - 14.02.2024, що становить 350 днів, а тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню відсотки на суму 53 200 грн. (7600 грн. х 2% х 350 днів).

Беручи до уваги, що відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та не сплатила заборгованість в добровільному порядку, внаслідок чого утворився борг за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту в розмірі 60 800 грн., з них: сума заборгованості за тілом кредиту - 7600,00 грн., сума заборгованості за відсотками 53 200,00 грн., а тому суд вважає стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача примусово заборгованість.

Як зазначено в ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16.

Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої (правової) допомоги №15/12/2023 від 01.12.2023, акт обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги №15/12/2023 від 08.12.2023, платіжна інструкція № 592 від 12.12.2023 про оплату за послуги з правничої допомоги на суму 6000 грн.

Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, суд вважає, що ТОВ "УМ Факторинг" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 6000 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 3028 грн., а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (60800,00/62320,00) * 3028 = 2954 грн. 15 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76, 211, 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" (місцезнаходження: 04060, вул.Ризька, 73-Г, офіс 7/1, м.Київ, ) заборгованість в розмірі 60 800 (шістдесят тисяч вісімсот) грн., судовий збір в сумі 2952 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят два) грн. 15 (п`ятнадцять) коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг", знаходиться за адресою: 04060, вул. Ризька, 73-Г, офіс 7/1, м.Київ, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя В. Ф. Лотуга