Справа № 462/2777/24
Провадження №2/944/1004/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря Василиці Н.В.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні, в залі суду в м.Яворові цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 12.01.2018 між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав у борг від позивача 35 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 13.01.2020. У підтвердження факту укладення договору, та отримання грошових коштів відповідач надав позивачу розписку укладену ним 12.01.2018 власноручно. Укладаючи договір позики відповідач запевнив позивача у своєчасному поверненні грошових коштів. В подальшому ОСОБА_3 частково повернув позивачу отримані у позику грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, а решту коштів в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США зобов`язався повернути до 30.04.2021 року, що підтверджується написаним текстом 15.01.2019року на розписці від 12.01.2018року.У розписці, відповідачем зазначено паспортні дані сторін, а також виконання зобов`язання щодо повернення коштів в строк до 13.01.2020 (первісна дата повернення), а в подальшому до 30.04.2021.17.09.2021 була складена ще одна розписка, відповідно до якої ОСОБА_2 (поручитель) поручулася за виконання ОСОБА_3 грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США за договором позики від 12.01.2018 року, з врахуванням змін від 15.01.2019 року, та у випадку невиконання чи несвоєчасного виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором позики за розпискою від 12.01.2018року, зобов`язалась особисто повернути позивачу грошові кошти. Однак, у погоджений сторонами строк до 30.04.2021, відповідачами не виконано взятих на себе зобов`язань, на неодноразові вимоги щодо повернення грошових коштів відповідачі не реагують. Просить суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути із відповідачів на користь позивача 30 000 (тридцять тисяч) доларів США боргу.

В подальшому представник позивача відмовився від позовних вимог в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 ..

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 30.05.2024року, відмову позивача від позову було прийнято. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 закрито.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, його представник скерувала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , суму боргу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США та судовий збір.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 30000доларів США визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення таких.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 12.01.2018 між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав у борг від позивача 35 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 13.01.2020. У підтвердження факту укладення договору, та отримання грошових коштів відповідач надав позивачу розписку укладену ним 12.01.2018 власноручно. Укладаючи договір позики відповідач запевнив позивача у своєчасному поверненні грошових коштів.

В подальшому ОСОБА_3 частково повернув позивачу отримані у позику грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, а решту коштів в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США зобов`язався повернути до 30.04.2021 року, що підтверджується написаним текстом 15.01.2019року на розписці від 12.01.2018року.

У розписці, відповідачем зазначено паспортні дані сторін, а також зазначено виконання зобов`язання щодо повернення коштів в строк до 13.01.2020 (первісна дата повернення), а в подальшому до 30.04.2021.

17.09.2021 була складена розписка, відповідно до якої ОСОБА_2 (поручитель) поручилася за виконання ОСОБА_3 грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США за договором позики від 12.01.2018 року, з врахуванням змін від 15.01.2019 року, та у випадку невиконання чи несвоєчасного виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором позики за розпискою від 12.01.2018року, та зобов`язалась особисто повернути позивачу грошові кошти, у погоджений сторонами строк до 30.04.2021відповідачем не було виконано взяті себе зобов`язання, грошові кошти позивачу не повернуто.

Щодо недійсності підпису чи проведення експертного дослідження такого, клопотання відповідачем не заявлялося.

Оскільки, добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повернув позивачу, на його прохання щодо повернення коштів не реагує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 30 000 доларів США боргу.

Отже, між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.ст.204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відтак, недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору позики у зв`язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому зобов`язання, які виникли між сторонами, є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Вказана позиція підтверджена Верховним Судом при розгляді справи №524/4946/16 у постанові від 08.07.2019 року.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно до ч.1 ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

З вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України.

Частина 2 ст.1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Досліджуючи надану позивачем розписку, суд встановив, що відповідач отримав кошти в сумі 35 000 доларів США від позивача, частину з яких в розмірі 5000доларів США повернув позивачу, арешту суму в розмірі 30000доларів США зобов`язався повернути до 30.04.2021року, однак свої зобов`язання не виконав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є держателем оригіналу розписки, а тому вважається позикодавцем. А наявність оригіналу боргової розписки у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Так, ст.545ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідач ОСОБА_3 договір позики не оспорював з підстав не одержання коштів, доказів виконання умов договору позики не надав.

Отже, розписка містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобов`язанням її повернення у визначений строк, а тому є документом, що підтверджує боргове зобов`язання.

Враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, тому позовні вимоги слід задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , суму боргу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США.

Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаться на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 200, 258, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , суму боргу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 414 (дев`ять тисяч чотириста чотирнадцять) грн. 55коп.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: ОСОБА_1

проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 .

. СУДДЯ: Швед Н.П.