МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2-ві/521/9/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Заниборщ А.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Одесі заяву представника стягувача ОСОБА_1 , адвоката Нерушко Дар`ї Геннадіївни, про відвід судді Плавичу Ігорю Володимировичу у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

12 червня 2024 року представник стягувача ОСОБА_1 , адвокат Нерушко Д.Г., діюча на підставі ордеру від 28 серпня 2023 року, надала до суду заяву про відвід судді Плавича І.В., посилаючись на те, 01 грудня 2023 року представником боржника ОСОБА_2 було подано клопотання про витребування доказів, а 25 січня 2024 року вона отримала це клопотання в приміщенні суду від представника боржника (т. 1 а.с. 63).

Вказувала, що cудове засідання призначене на 25 січня 2024 року не відбулось через оголошену повітряну тривогу на території України.

Зазначила, що 26 січня 2024 року нею, засобами електронної пошти, було подано заперечення проти клопотання про витребування доказів.

23 травня 2024 року суддею Малиновського районного суду м. Одеси Плавич І.В. була винесена ухвала про витребування доказів.

Вважає, що на даний момент наявні обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об?єктивності судді Плавич І.В.

Стверджувала, що клопотання про витребування доказів було подано 01 грудня 2023 року, тобто через 99 днів після відкриття провадження по справі, і через 39 днів після того, як повинно було закінчитися підготовче провадження по справі. Подання клопотання представником боржника в такі строки свідчить про не зацікавленість сторони у вирішенні спору та свідчить про ініціювання спору лише для існування самого спору або для переслідування інших інтересів про які наразі невідомо.

В серпні 2023 року до суду звернувся боржник з заявою про визнання судового наказу таким що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що тим стягувач мала доступ до банківських рахунків боржника. До заяви було додано виписки з банківських рахунків про рух грошових коштів на рахунку та довіреність від боржника на стягувача про користування грошовими коштами на рахунку.

Вказувала, що суддя не ознайомився з матеріалами справи, яка знаходиться в його провадженні з 23 серпня 2023 року, оскільки в ухвалі суду від 23 травня 2024 року про витребування доказів є суттєві розбіжності з фактичними обставинами справи.

Так, в ухвалі зазначено наступне: «Разом із позовною заявою представник позивача ОСОБА_2 звернувся із клопотанням, у якому сторона просила суд витребувати докази, що мають, на думку заявника, істотне значення для вирішення справи.»

Сторона стягувача наголошує, що це не позовна заява, а заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню; заява була подана 23 серпня 2024 року, а клопотання про витребування доказів 01 грудня 2023 року. Таким чином, клопотання подане не разом з заявою, а через 98 календарних днів після подання заяви.

Крім того, зазначила, що в ухвалі суду від 23 травня 2024 року не зазначено жодним чином про заперечення, які направлялись на електронну пошту суду 26 січня 2024 року, суддя не звернув увагу на заперечення сторони по справі та навіть не описав в ухвалі про існування такого заперечення в матеріалах справи.

Вказувала, що на даний момент на офіційному сайті Малиновського районного суду міста Одеси та на офіційному сайті Єдиний державний реєстр судових рішень не має жодної ухвали по даній цивільній справі (ні ухвали про відкриття, ні ухвали про витребування доказів).

Вважає, що вказані обставини свідчать про упередженість та необ`єктивність суддіПлавича І.В.при розгляді даної справи, що є підставою для відводу судді у відповідності до норм п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України.

За результатами розгляду вказаної заяви, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу та на виконання вимог ч. 3 ст. 40 ЦПК України постановив ухвалу про зупинення провадження по справі до вирішення питання про відвід судді Плавича І.В.суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2024 року, заява про відвід судді, була передана на розгляд судді Сегеді О.М. Справа суддею отримана 09 серпня 2024 року.

Розглянувши заяву представника представник стягувача ОСОБА_1 , адвоката Нерушко Д.Г., про відвід головуючому судді Плавичу І.В.,суд прийшов до висновку про те, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу ; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За п.3, 5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Отже зі змісту заяви про відвід. вбачається, що представник стягувача ОСОБА_1 , адвокат Нерушко Д.Г. не погоджується з ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2024 року про витребування доказів.

Згідно ч. 2 ст. 35у ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду.

У справі «Пєрсак проти Бельгії» Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами, провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

У справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що представником стягувача не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Плавича І.В. при вирішенні даної цивільної справи.

Керуючись ст. ст. 14, 33, 36-41, 260 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву представника стягувача ОСОБА_1 , адвоката Нерушко Дар`ї Геннадіївни, про відвід судді Плавичу Ігорю Володимировичу у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Сегеда