Провадження № 2/638/1867/24
25 березня 2024 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Щепіхіної В.В.,
при секретарі - Рєзнік І. П.,
прокурора - Мельничук О. А.,
розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, який діє в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Злагода", про припинення права власності на земельну ділянку,-
Вказана земельна ділянка відповідно до договору від 28.11.2007 була передана тодішнім власником - ОСОБА_2 в оренду сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Злагода» (далі - СГ ТОВ «Злагода») строком на 5 років.
Додатковою угодою від 20.09.2012 до договору оренди від 28.11.2007 термін дії останнього продовжено на 15 років.
29.05.2018 новою власницею спірної земельної ділянки - ОСОБА_1 та СТ ТОВ «Злагода» до договору оренди землі від 28.11.2007 укладено додаткову угоду, відповідно до якої Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Довгеньківської сільської ради Ізюмського району Харківської області (додаткова угода зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.07.2018, номер запису 26935095, індексний номер рішення 41944937 від 06.07.2018).
За змістом п. 9 додаткової угоди від 29.05.2018 сторони дійшли згоди продовжити дію Договору оренди землі від 28.11.2007 на 7 (сім) років з моменту закінчення строку дії Договору, визначеного з урахуванням усіх змін та доповнень, внесених до Договору.
Разом з цим, окружною прокуратурою виявлено порушення вимог ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки.
Так, громадянка російської федерації ОСОБА_1 у березні 2015 року набула право власності порядку спадкування земельну ділянку сільськогосподарського призначення та протягом року не виконала покладений на неї у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужила земельну ділянку, у зв`язку з чим право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду.
Ухвалою суду від 16.10.2023 відкрито провадження у цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 07.02.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду.
Прокурор Мельничук О. А. в судовому засіданні наполягала на задоволення позовних вимог, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Позивач Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. До суду надійшло клопотання від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому позивач просить суд провести судове засідання, призначене на 25.03.2024 о 15 год. 00 хв., за відсутності свого представника. У своїх письмових поясненнях просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про поважність своєї неявки в судове засідання до суду не надала, відзиву на позовну заяву не направила.
Третя особа, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Злагода" свого представника до суду не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з зазначенням у рішенні суду про збереження чинності договору оренди землі від 28.11.2007, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ "Злагода", зареєстрованого в Ізюмському міськрайонному відділі Харківської регіональної філії Державного земельного кадастру 04.03.2008, строк дії якого 04.03.2035 у разі зміни власника цієї земельної ділянки. Також, надала до суду клопотання в якому просить суд судове засідання призначене на 25.03.2024 о 15 год. 00 хв. проводити без участі свого представника.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання без поважних причини, не направив до суду відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти заочного розгляду спраи, суд постановив проводити заочний розгляд справи.
На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
В матеріалах справи також міститься копія посвідки на постійне проживання серії ХР за номером НОМЕР_3 , відповідно до якої судом встановлено, що відповідач є громадянкою Російської Федерації.
Відповідно до ст.1 ЗК України, земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону.
Згідно приписам ст.19 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.
Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 130 цього Кодексу передбачає, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.
Частиною 4 ст. 81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно з пункту Е ч. 1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом В частини 1 статті 143 ЗК України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України, у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Частиною 5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Нормами Земельного кодексу України чітко визначені права іноземців щодо спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року.
Захищаючи права іноземців на отримання земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність шляхом спадкування, українським законодавством встановлений річний термін на відчуження такої земельної ділянки.
При цьому, слід зазначити, що пункт 15 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України є імперативними. (Лист-роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013р. № 10-71/0/4-13).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надають суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьою особою. Відповідач в судове засідання не з`явився, заперечень щодо позовних вимог та доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідно до положень статті 81 ЦПК України, суду не надав.
Таким чином судом встановлено, що відповідач не виконав вимоги ч. 4 ст. 81 ЗК України та протиправно залишається власником земельної ділянки, яка не може перебувати у власності відповідача згідно з законодавством України.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.
Згідно з ч. 1 ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.
Отже, право власності відповідача на вищевказану земельну ділянку - підлягає примусовому припиненню, шляхом її конфіскації.
З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ноебхідно задовольнити.
Щодо прохання третьої особи СТОВ"Злагода" про зазначення у рішення про збереження чинності договору оренди землі від 28.11.2007, суд зазначає, що відповідний факт не був предметом розгляду цивільної справи.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням повного задоволення позовних вимог суд покладає судовий збір на відповідача в розмірі 2 684,00 грн.
Керуючись ст. 4,12,13,76-81,197,258,259,263-265,268,273,280-283ЦПК України, на підставі ст.13,14,41 Конституції України, ст.346 ЦК України, ст. 19,22,81,140,145 ЗК України, суд,-
Позов керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, який діє в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Злагода", про припинення права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Щепіхіна В. В.