КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/8262/22
провадження № 22-ц/824/3123/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року в складі судді Панченко О.М.,

встановив:

21.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошове відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.12.2019, приблизно о 15 год., ОСОБА_2 , знаходячись біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , побачив свого знайомого ОСОБА_1 , з яким у нього виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_1 та на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, діючи умисно, протиправно, пхнув останнього в плечі, від чого ОСОБА_1 відійшов назад, після чого ОСОБА_2 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, наніс ОСОБА_1 в область паху п`ять ударів ногами, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у виді закритої травми правої половини калитки з розривом нижнього полюсу правого яєчка, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 29.03.2021 № 031-145/1-2020 відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 5 973, 80 грн за проведення експертизи. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 60 000 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року (справа №754/6796/21) апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено. Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 125 КК України скасовано. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку закінченням строків досудового розслідування. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Винність ОСОБА_2 в інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Внаслідок вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 200 000 грн.

Посилаючись на норми статей 23, 1167 ЦК України, а також вказуючи на те, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачу було завдано моральні страждання та переживання, було принижено його честь і гідність, він відчував фізичний біль, переніс оперативне втручання, ніс витрати пов`язані з лікуванням та перебуванням на стаціонарному лікуванні, на тривалий час був позбавлений працездатності, відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі відповідатиме тяжкості та тривалості перенесених ним моральних страждань, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 200 000 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн 40 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що діями відповідача - ударами ногою в пах, потерпілому ОСОБА_1 було заподіяно легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн, що є справедливим та таким, що зможе відповідати завданим моральним стражданням позивача та відновить його порушені права.

13.09.2023 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Посилається на незаконність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції, їх невідповідність обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відсутність обвинувального вироку виключає можливість стягнення з відповідача моральної шкоди, як з винної особи. Матеріали кримінального провадження, долучені до позовної заяви, не є належними доказами, оскільки не досліджувались під час розгляду кримінальної справи в суді. Лише судовим рішенням у кримінальному провадженні може бути встановлено чи мали місце дії, на які посилається позивач, та чи вчинені вони відповідачем.

Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування за завдану моральну шкоду суперечать здоровому глузду та сприятиме безпідставному збагаченню позивача.

Розмір морального відшкодування у позовній заяві, заявленій в рамках кримінального провадження, позивачем було оцінено у 100 000 грн. В даній справі позивач оцінив моральні страждання у розмірі 200 000 грн. При цьому жодних доказів, які б свідчили про якесь збільшення його моральних страждань і переживань, позивач не надав. Суд першої інстанції не надав оцінку доводам сторони захисту з цього приводу.

Судом першої інстанції залишено без належної оцінки посилання позивача на те, що він тривалий час був позбавлений працездатності. На той час позивач ніде не працював. Доводи позивача про те, що спричинення йому моральної шкоди внаслідок відсутності у нього дітей через травму, спричинену відповідачем, є безпідставними. Рішення суду першої інстанції винесене без оцінки будь-яких доказів моральних страждань, вимушених змін у житті, зниження репутації, вжитих заходів до її відновлення тощо.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справ матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді громадських робіт н а строк двісті сорок годин. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 5 973, 80 грн за проведення експертизи. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 60 000 грн.

Згідно вироку суду, 13.12.2019 приблизно о 15 год., ОСОБА_2 , знаходячись біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , побачив свого знайомого ОСОБА_1 , з яким у нього виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_1 та на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, діючи умисно, протиправно, пхнув останнього в плечі, від чого ОСОБА_1 відійшов назад, після чого ОСОБА_2 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, наніс ОСОБА_1 в область паху п`ять ударів ногами, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у виді закритої травми правої половини калитки з розривом нижнього полюсу правого яєчка, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ( за критерієм тривалості розладу здоров`я).

ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено. Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 125 КК України скасовано. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку закінченням строків досудового розслідування. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 залишено без розгляду. Роз`яснено потерпілому право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Цієї ухвалою було встановлено, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив закрити кримінальне провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК України.

Враховуючи, що визначений статтею 219 КПК України строк досудового розслідування закінчився 10.01.2021, а повідомлення про підозру ОСОБА_2 було винесено 26.04.2021, тобто вже після спливу одного року з моменту початку досудового розслідування кримінального провадження щодо кримінального проступку, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 затверджено та направлено до суду лише 30.04.2021, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасування вироку суду та закриття провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

При цьому суд зазначив, що матеріали даного кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачений не визнавав вини під час досудового розслідування (як не може про це свідчити і долучена під час апеляційного розгляду копія протоколу допиту від 27.04.2021, згідно якого ОСОБА_2 , користуючись положеннями ст. 63 Конституції України відмовився давати показання), як і не надано прокурором доказів того, що у даному кримінальному провадженні існувала необхідність проведення додаткових слідчих (розшукових) дій.

Закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 ЦПК України не свідчить про невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується.

Так, до реабілітуючих підстав належать:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (пункт 1 частини першої статті 284 КПК).

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 284 КПК).

3) невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливості їх отримати (пункт 3 частини першої статті 284 КПК).

В даному випадку закриття кримінального провадження відбулося за умови підтвердження матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення, наявність у діянні складу кримінального правопорушення, а також існування достатніх доказів, що вказували на вчинення цього діяння саме ОСОБА_2 , проте після повідомлення останньому про підозру закінчився строк досудового розслідування.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_2 закрито на нереабілітуючих підставах, потерпілий мав право звернутися до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства. Таке право роз`яснено потерпілому і в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що відсутність обвинувального вироку стосовно ОСОБА_2 виключає можливість стягнення з нього моральної шкоди.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (завдавача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З матеріалів справи відомо, що відповідно до виписки №6203788 із медичної карти амбулаторного( стаціонарного) хворого ОСОБА_1 вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з 15.12.2019 по 19.12.2019 у зв`язку з закритою травмою правої половини мошонки, розривом нижнього полюса правого яєчка. ОСОБА_1 проведено лікування: операція - ревізія правової половини мошонки, зшивання розриву правого яєчка, гемостаз, дренування.

Відповідно до висновку експерта ( експертиза за матеріалами кримінального провадження) №031-145/1-2020, при зверненні 15.12.2019 до обласної клінічної лікарні м. Києва у ОСОБА_1 , 1994 року народження, була встановлена закрита травма правої половини калитки з розривом нижнього полюсу правого яєчка і наявністю гематоцеле (скупчення крові між листками піхвової оболонки яєчка) та сперматоцеле (кістозне утворення додатку яєчка), з приводу чого в той же день було проведене оперативне втручання: ревізія правої половини калитки, зшивання розриву яєчка, висічення сперматоцеле. Вказана травма калитки утворилась від ударної дії тупого/тупих предмету/предметів з обмеженою поверхнею травмування, що могло мати місце в термін та при обставинах, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи та відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Закрита травма калитки не має ознак небезпеки для життя.

Обставини, викладені в протоколах допитів та слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в частині механізму утворення тілесного ушкодження, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним.

Вказане ушкодження могло утворитись за механізмом, зображеним на відеозапису від 13.12.2019, який було представлено на експертизу.

Після травми калитки ОСОБА_1 було проведено дослідження еякуляту, яким встановлено наявність у нього олігоастенотератозооспермії. Вказана патологія не є наслідком закритої травми калитки, отриманої ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходив із характеру, тривалості, обсягу та змісту фізичних та душевних страждань потерпілого, яких позивач зазнав у зв`язку з ударами ОСОБА_2 ногою в пах, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_1 було заподіяно легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, зміни в його звичному способі життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення із відповідача моральної шкоди, заподіяної позивачу, у сумі 100 000 грн.

Доводи скаржника щодо неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що в кримінальній справі позивачем було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн, а в даній справі, за відсутності доказів збільшення моральних страждань, позивачем оцінено завдану моральну шкоду в розмірі 200 000 грн, є необґрунтованими.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, наявні підстави для висновку про те, що судом першої інстанції вказана обставина була врахована під час визначення розміру заподіяної моральної шкоди.

Позовна заява не містить посилання на те, що кістозне утворення додатку яєчка та олігоастенотератозооспермія у позивача виникла внаслідок дій відповідача, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не надав оцінки вказаній обставині є необґрунтованими.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати повністю, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового вираження душевного болю, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовне вираження.

Оскаржуване судове рішення такому правовому висновку відповідає, адже суд, дослідивши у справі наявні докази, виснував, яким буде належний до відшкодування умовний розмір компенсації моральної шкоди.

Вказане судове рішення не суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленому у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, на який йде посилання в апеляційній скарзі, про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є співмірним, розумним і справедливим з огляду на глибину фізичних та душевних страждань, завданих позивачу, а також з урахуванням характеру правопорушення та обставин, за яких було завдано моральну шкоду.

Вищевикладене свідчить, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук