Справа № 713/3952/23
Провадження №2/713/105/24
РІШЕННЯ

іменем України

07.05.2024 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретаря Матейчук-Степан Л.Ю., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_4 інтереси якого представляє адвокат Марич Іван Юрійович до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики.

В позові вказував, що згідно із укладеними між сторонами договорами позики відповідач отримав у Позивача безвідсоткові позики , а саме : в сумі 5000 Євро за договором позики від 08 листопада 2021 року; 2000 Євро за договором позики від 21 грудня 2021 року ; 5000 Євро за договором позики від 02 лютого 2022 року, зазначивши у розписках про отримання цих грошей строк їх повернення, а саме до 01.12.2021 року, до 15.02.2022 року та до 10.03.2022 року.

Про отримання коштів відповідач особисто написав та підписав розписки, тобто вказані зобов`язання за договором позики Відповідач підтвердив письмовими розписками.

У вказані у розписках строки та до часу подачі позову Відповідач зобов`язання по поверненню грошей не виконав, не повернув Позивачу гроші позики.

Розписками передбачено, що гроші у позику Відповідач отримав без обов`язку сплати відсотків за користування ними, проте зобов`язався у разі не повернення боргу у визначений у розписках строк, сплатити Позивачу 5% від суми боргу за кожен день такого прострочення.

На письмові звернення-претензії Позивача та його прохання повернути борг, Відповідач не відповідав, ухилявся від виконання взятих на себе за договорами позики зобов`язань, прострочивши таким чином терміни повернення грошей позики.

Крім того зазначає, що сума позики становить 12000 Євро, що на час подання позову складає 473952 грн. по курсу НБУ.

Розмір пені зменшено до розміру основного боргу - 12000 Євро , що по курсу НБУ на час подання позову також складає 473952 грн..

Пеня розрахована наступним чином : за договором позики від 08 листопада 2021 року в сумі 184250 Євро (із розрахунку: 5000 Євро х 5% х 737 дн = 184250 Євро, де кількість прострочених днів - 737 ( за період з 01.12.2021 по 08.12.2023), ставка за прострочення повернення суми - 5%, сума коштів простороченого боргу -5000 Євро).

За договором позики від 21 грудня 2021 року в сумі 66100 Євро (із розрахунку:

2000 Євро х 5% х 730 дн = 66100 Євро, де кількість прострочених днів - 661 ( за період з 15.22.2022 по 08.12.2023) , ставка за прострочення повернення суми - 5%, сума коштів простороченого боргу - 2000 Євро).

За договором позики від 02 лютого 2022 року в сумі 159 500 Євро (із розрахунку: 5000 Євро х 5% х 638 дн =159 500 Євро, де кількість прострочених днів - 636 (за період з 10.03.2022 по 08.12.2023), ставка за прострочення повернення суми - 5%, сума коштів простороченого боргу -5000 Євро).

Проте, зважаючи на розумний підхід до зобов`язань та граничної суми штрафу, позивач вважає на розумне зменшити розмір пені до розміру боргу, що складає 12000 Євро.

Просить стягнути з відповідача на його користь 5000 (п`ять тисяч) Євро за договором позики від 08 листопада 2021 року 2000 (дві тисячі ) Євро від 21 грудня 2021 року ; 5000 (п`ять тисяч ) Євро боргу за договором позики від 02 лютого 2022 року, всього в сумі 12 ооо (дванадцять тисяч ) Євро основного боргу, а також штрафні санкції за прострочення погоджених строків повернення позик по кожному договору, в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) Євро, а також судові витрати .

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі просив його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали , просили в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав позивач не зазначає всіх обставин їх взаємодії та обставин складання так званих боргових розписок.

Зазначали, що співпраця з позивачем розпочалася з січня 2021 року. 03.01.2021 року між ФОП ОСОБА_5 та ізраїльською компанією Aksan aluminium ltd. укладено контракт купівлі- продажу пиломатеріалів.

21.01.2021 року між ФОП ОСОБА_6 та ізраїльською компанією Aksan aluminium ltd. укладено контракт купівлі продажу пиломатеріалів. Представником від ізраїльської компанії в Україні, який опікувався цими контрактами був позивач. Саме під час виконання цих контрактів у них з позивачем виникали взаємні права та обов`язки.

Той факт, що позивач був представником ізраїльської компанії, яка здійснювала господарську діяльність на території України та саме у межах господарської діяльності цієї компанії у них виникали господарські взаємовідносини підтверджується відповідними актами звірки взаємних розрахунків між ФОП ОСОБА_6 та компанією Aksan aluminium ltd., від імені якої виступає ОСОБА_4 , між ФОП ОСОБА_5 та компанією Aksan aluminium ltd., від імені якої виступає ОСОБА_4 , між ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_5 . компанією Aksan aluminium ltd., ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , який виступає від імені компанії.

Таким чином, вказаний спір пов`язаний із здійсненням господарської діяльності та має розглядатися за правилами встановленими ГПК України, а тому на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України просив закрити провадження у справі.

Відповідно до так званої боргової розписки від 08.11.2021 року борг у сумі 5000, 00 євро зобов`язувався повернути до 01.12.2021 року. Позивач зазначає, що борг не повернув до цієї дати. Але разом з тим, не дивлячись на те, що позивач зазначає, що кошти у сумі 5000 євро не повернув, позивач 21.12.2021 року знову надає йому 2000 євро грошових коштів. Також, позивач зазначає, що 02.02.2022 року, не дивлячись на те, що борг перед позивачем становить уже 7000 євро плюс відсотки за кожен день прострочки, позивач знову надає їй безвідсотково 5000 євро. Кожне наступне надання коштів свідчить лише про те, що попереднього боргу не існує.

Відповідно до зведеної звірки виданих коштів, заборгованості станом на 16.05.2022 року заборгованості у сумі 12000 євро не існує. Відповідно до цього акта звірки , заборгованість перед позивачем становить 1026 доларів CША, адже кошти у сумі 6830,95 евро (для придбання матеріалів, сушіння матеріалів тощо) були отримані від позивача вказаними нижче свідками, а не ним, і про це зазначено позивачем в цьому акті звірки.

Вказані вище факти можуть підтвердити свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно з п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної; хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредите (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банк іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Уста" що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вважає, пеня нарахована позивачем всупереч норм матеріального права.

Заслухавши доводи сторін , дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 листопада 2021 року ОСОБА_2 написав письмову боргову розписку, у якій зазначив, що 08 листопада 2021 року він взяв в борг у позивача 5000 Євро, що являється еквівалентом 151424, 00 грн, які зобов`язувався повернути ОСОБА_4 у строк до 01 грудня 2021 року без урахування відсотків, а після 01 грудня 2021 року з урахуванням 5 % (п`ять відсотків за кожний день прострочки ), (а.с. 8).

21 грудня 2021 року ОСОБА_2 написав письмову боргову розписку, у якій зазначив, що 21 листопада 2021 року він взяв в борг у позивача 2000 Євро, які зобов`язувався повернути ОСОБА_4 у строк до 15 лютого 2022 року без урахування відсотків, а після 15 лютого 2022 року з урахуванням 5 % (п`ять відсотків за кожний день прострочки ), (а.с. 9).

02 лютого 2022 року ОСОБА_2 написав письмову боргову розписку, у якій зазначив, що 02 лютого 2022 року він взяв в борг у позивача 5000 Євро, які зобов`язувався повернути ОСОБА_4 у строк до 10 березня 2022 року без урахування відсотків, а після 10 березня 2022 року з урахуванням 5 % (п`ять відсотків за кожний день прострочки ), (а.с. 10).

Позивачем 08.07.2022 року відповідачу надіслано претензію , щодо повернення коштів по боргових розписках.

Відповідачем та його представником в судовому засіданні заперечувався наявний борг вказував, що 03.01.2021 року між ФОП ОСОБА_5 та ізраїльською компанією Aksan aluminium ltd. укладено контракт купівлі- продажу пиломатеріалів. 21.01.2021 року між ФОП ОСОБА_6 та ізраїльською компанією Aksan aluminium ltd. укладено контракт купівлі продажу пиломатеріалів. Представником від ізраїльської компанії в Україні, який опікувався цими контрактами був позивач. Саме під час виконання цих контрактів у них з позивачем виникали взаємні права та обов`язки, актами звірки взаємних розрахунків між ФОП ОСОБА_6 та компанією Aksan aluminium ltd., від імені якої виступає ОСОБА_4 , між ФОП ОСОБА_5 та компанією Aksan aluminium ltd., від імені якої виступає ОСОБА_4 , між ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_5 . компанією Aksan aluminium ltd.,

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду у справі № 373/2054/16-цвід 16 січня 2019 року, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти -фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд враховує, що боргові розписки від 08 листопада 2021 року; 21 грудня 2021 року та 02 лютого 2022 року в яких строк повернення до 01.12.2021 року, до 15.02.2022 року та до 10.03.2022 року написані власноручно відповідачем ОСОБА_2 , що не заперечується ним в судовому засіданні.

Відповідач та його представник вказує, що 03.01.2021 року між ФОП ОСОБА_5 та ізраїльською компанією Aksan aluminium ltd. укладено контракт купівлі- продажу пиломатеріалів. 21.01.2021 року між ФОП ОСОБА_6 та ізраїльською компанією Aksan aluminium ltd. укладено контракт купівлі продажу пиломатеріалів. Представником від ізраїльської компанії в Україні, який опікувався цими контрактами був позивач. Саме під час виконання цих контрактів у них з позивачем виникали взаємні права та обов`язки, актами звірки взаємних розрахунків між ФОП ОСОБА_6 та компанією Aksan aluminium ltd.

Однак в жодному наданому письмовому доказі прізвище позивача відсутні. Директором фірми Aksan aluminium ltd є ОСОБА_9 . Також письмовими доказами не підтверджено, жодного факту того, що між сторонами існують господарсько правові відносини тому суд вважає, що підстав для розгляду справи у господарському суді не має.

Сторони дотримались письмової форми договору, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Факт написання відповідачем розписки про отримання коштів у борг під психологічним тиском позивача не доведено жодними належними та допустимими доказами.

Таким чином суд, вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за борговими розписками в сумі 12000 Євро підлягають до задоволення.

Що стосується вимог щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення погоджених строків повернення позик по кожному боргу в сумі 12000 євро, суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 01 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 19 грудня 2020 року до 01 жовтня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Дія карантину на території України скасована 01.07.2023 року відповідно до Постанови КМУ від 27.06.2023 року № 651.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18).

У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у своїй постанові від 14.08.2023 року у справі № 709/1320/21, зазначає, що Законом України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину. Законодавець на рівні акту цивільного законодавства (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.

Крім того згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Даний стан неодноразово продовжено Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Враховуючи вище викладене, дані позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір у сумі 4000 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, у розмірі 10000 грн., суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат позивачем на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, до позовної заяви не долученого жодного документу щодо розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (компенсаційних витрат на правову допомогу).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З огляду на викладене, враховуючи, що стороною позивача не долучено до матеріалів справи договору на правову допомогу, акту приймання-передачі наданих послуг, у суду відсутні підстави для стягнення витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 інтереси якого представляє адвокат Марич Іван Юрійович до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики ,- задовольнити частково .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 ; 5000 (п`ять тисяч) Євро за договором позики від 08 листопада 2021 року, 2000 (дві тисячі ) Євро за договором від 21 грудня 2021 року ; 5000 (п`ять тисяч ) Євро боргу за договором позики від 02 лютого 2022 року, всього в сумі 12000 (дванадцять тисяч ) Євро основного боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 ; судовий збір у розмірі 4000 (чотири тисячі ) .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідач:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Суддя Антоніна КИРИЛЯК