АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/11122/23

провадження 22-ц/822/269/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сенс Банк», в інтересах якого діє адвокат Самокиш Вікторія Юріївна, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 січня 2024 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 січня 2024 року головуючий у першій інстанції Танасійчук Н.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у жовтні 2023 року звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу.

Зазначала, що Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24.

На підставі пункту 1.1. договору банк відкриває депозитний рахунок за №2620 та приймає на вклад кошти в сумі 19000 грн на умовах, визначених цим договором.

За змістом пункту 1.1.1 договору внесення грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі договору.

Згідно із пунктом 1.3 договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.

26 березня 2007 року було здійснено депозитний вклад в сумі 19000 грн відповідно до заяви на внесення готівки від 26 березня 2007 року №6.

Посилалася на внесення коштів на депозит в сумі 37500 грн відповідно до розпорядження на виплату відсотків від 03 червня 2014 року.

Вказувала, що Акціонерним товариством «Сенс Банк» не виконано зобов`язання з повернення суми вкладу.

Відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000622, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 листопада 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191 ч.3, ст.191 4.4, ст.191 ч.4.5, ст.200 ч.2 КК України, ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення №933 Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», розташованого в місті Кіцмань по вул. Незалежності,71, заволоділа коштами ОСОБА_1 в сумі 37500 грн, 13379 доларів США.

Просила стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад в сумі 37500 грн, інфляційні втрати за період з квітня 2017 року по вересень 2023 року в сумі 33059 грн 71 коп., три проценти річних за період з 03 квітня 2017 року по 11 жовтня 2023 року в сумі 7341 грн 78 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 січня 2024 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарновецький В.І., задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу від 26 березня 2007 року №24 в сумі 77901 грн 49 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь держави судовий збір в сумі 2684 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарновецький В.І., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство «Сенс Банк» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 січня 2024 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 січня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на порушення норм процесуального права, залишення без задоволення клопотання Акціонерного товариства «Сенс Банк» про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , Міністерства фінансів України.

Вважає, що оскільки між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_2 укладено договір про повну індивідуальну відповідальність, Держава Україна в особі Міністерства фінансів України є єдиним власником Акціонерного товариства «Сенс Банк», судове рішення може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_2 та Міністерства фінансів України.

Вказує на відмову судом першої інстанції у клопотанні про зупинення провадження у справі до розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.3-5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України, про витребування у ОСОБА_1 оригіналу договору та розпорядження, доданих до позову.

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, договір між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24 є нікчемним.

Посилається на те, що не додержана письмова форма правочину, ОСОБА_1 не надано належних доказів внесення коштів, не надано банківської виписки на підтвердження внесення коштів у касу банку, у Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», наведений правочин не обліковується.

У наданих ОСОБА_1 заяві, розпорядженні на підтвердження внесення коштів вказано особу ОСОБА_4 , а не позивача ОСОБА_1 , не зазначено платника та отримувача, рахунок, на який вносяться кошти, призначення платежу, відсутній підпис касира, вказано різні номер та дату договору.

ОСОБА_1 не доведено порушення, невизнання або оспорювання її права.

Вважає, що висновок технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 14 квітня 2015 року №687-К, призначеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, висновок технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 19 лютого 2015 року №214, призначеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, висновок почеркознавчої експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 29 січня 2015 року №164-К, призначеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, є неналежними доказами, оскільки порушено порядок проведення судових експертиз.

Вказує на знаходження у провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3-5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України, не ухвалення вироку у справі.

ОСОБА_1 пропущений трирічний строк звернення до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про стягнення коштів.

За аналогією до пункту 18 Прикінцевий і Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану банк має бути звліьнени1й з 24 лютого 2022 року від сплати відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Судом першої інстанції ухвалено додаткове рішення у відсутності Акціонерного товариства «Сенс Банк», яким подано клопотання про призначення судового засідання в режимі відео конференції.

Вважає, що витрати на оплату послуг адвоката в сумі 7000 грн. є необгрунтованими.

Посилається на те, що адвокат Тарновецький В.І. представляє інтереси осіб у тотожних справах, які є типовими, вартість послуг адвоката з складання позовної заяви має дорівнювати 2000 грн., адвокатом не подано інших процесуальних документів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сенс Банк» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу, суд першої інстанції вважав встановленим, що Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 року №24, Акціонерним товариством «Сенс Банк» не виконано зобов`язання з повернення суми депозитного вкладу.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на розпорядження банку про внесення коштів на депозит, які містять підписи начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2., висновок технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 19 лютого 2015 року №214-К, за яким відбитки печатки Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» нанесені на договорі банківського вкладу від 26 березня 2007 року №24, заяві на внесення готівки від 26 березня 2007 року, розпорядженні на виплату відсотків від 03 червня 2014 року, висновок почеркознавчої експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 29 січня 2015 року №164-К, відповідно якого підписи на договорі банківського вкладу від 26 березня 2007 року №24, заяві на внесення готівки від 26 березня 2007 року, розпорядженні на виплату відсотків від 03 червня 2014 року виконані начальником Кіцманського відділення №933 Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 .

Водночас судом першої інстанції встановлено, що начальник Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 була наділена повноваженнями на укладення договорів, оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб.

Разом з тим суд першої інстанції, пославшись на положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважав вірним розрахунок ОСОБА_1 3 процентів річних та інфляційних втрат.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарновецький В.І., про ухвалення додаткового рішення частково, судом першої інстанції враховано фактичний обсяг наданих адвокатом юридичних послуг, співмірність витрат із складністю справи та відповідність понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що разом з заявою про розподіл витрат ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарновецький В.І., подано договір-доручення про надання правової допомоги від 10 вересня 2023 року, акт виконаних робіт від 10 січня 2024 року.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 січня 2024 року наведеним нормам відповідає, додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 січня 2024 року наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24.

На підставі пункту 1.1. договору банк приймає на вклад №260 кошти в сумі 19000 грн на умовах, визначених цим договором, загальна сума депозиту становить 19000 грн під 21% річних.

За змістом пункту 1.1.1 договору внесення грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі договору.

Згідно із пунктом 1.3 договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.

Відповідно до заявки на внесення готівки №6 дата здійснення операції 26 березня 2007 року, отримувач Чернівецька обласна філія Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», платник ОСОБА_4 , сума 19000 грн., підпис представника банку.

Розпорядження на виплату відсотків Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» від 03 червня 2014 року містить відомості про клієнта ОСОБА_4 , зазначення номеру відділення 933, дати договору 27 березня 2008 року, номеру договору 24, суму вкладу 37000 грн, суму нарахованих відсотків 3700 грн, внесення коштів на депозит 500 грн, загальну суму вкладу 37500 грн, підпис начальника Кіцманського відділення ОСОБА_2 та підпис клієнта ОСОБА_1 .

З приєднаної до матеріалів справи постанови про прилучення до кримінального провадження речових доказів старшого слідчого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В.Г. від 27 лютого 2015 року вбачається, що визнано та прилучено до матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, в якості речових доказів документи, надані органу досудового розслідування потерпілою ОСОБА_1 : договір банківського вкладу від 26 березня 2007 року №24, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 ; заявку на внесення готівки від 26 березня 2007 року №5, видану на ім`я ОСОБА_4 . Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», про внесення на рахунок банку коштів в сумі 19000 грн; розпорядження на виплату відсотків, видане на ім`я ОСОБА_4 . Кіцманським відділенням Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» 03 червня 2014 року.

Речові докази зберігаються в матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року.

Відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000622, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 листопада 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191 ч.3, ст.191 4.4, ст.191 ч.4.5, ст.200 ч.2 КК України, ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення №933 Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», розташованого в місті Кіцмань по вул. Незалежності,71, заволоділа коштами ОСОБА_1 в сумі 37500 грн., 13379 доларів США.

Як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 29 січня 2015 року №164-К, призначеної постановою старшого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В.Г. від 19 січня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622, підписи в наступних документах: договорі банківського вкладу № 24 від 26 березня 2007 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 у графах «від імені Банка», « Начальник відділення ОСОБА_2 »; заявці на внесення готівки №6 від 26 березня 2007 року, виданій на ім`я ОСОБА_4 , виконані ОСОБА_2 , виконані однією особою.

За висновком технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області №687-К від 14 квітня 2015 року, призначеної постановою старшого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В.Г. від 16 березня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622, відбиток печатки «Чернівецька обласна філія акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» * Україна м.Чернівці * Укрсоцбанк №6 09356017» у договорі банківського вкладу № 24 від 26 березня 2007 року укладеному між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ; заявці на внесення готівки №6 від 26 березня 2007 року, виданій на ім`я ОСОБА_4 нанесені кліше печатки «Чернівецька обласна філія акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» * Україна м.Чернівці * Укрсоцбанк №6 09356017», зразки якої надані на дослідження.

Згідно із висновком технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області №214 від 19 лютого 2015 року, призначеної постановою старшого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В.Г. від 20 січня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622, відбиток печатки «м.Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№1» у розпорядженні на виплату відсотків від 03 червня 2014 року, виданому на ім`я ОСОБА_1 , нанесені кліше круглої печатки «м.Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№1», зразки якої надані на дослідження.

За змістом службового розслідування Управління банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 у Подільському регіоні Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», встановлено, що ОСОБА_2 обіймає посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Відповідно до пункту 34 Посадової інструкції до обов`язків ОСОБА_2 відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності.

Згідно довіреності ОСОБА_2 надано право від імені банку укладати договори банківського вкладу на умовах Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту.

Зі слів заявників випливає, що ОСОБА_2 особисто на комп`ютері роздруковувала договори банківського вкладу на відповідні суми як в національній, так і в іноземній валютах. Після цього заявники готівкові кошти передавали ОСОБА_2 особисто в руки, а остання ставила свій підпис на роздрукованих договорах та розпорядженнях, завіряючи свій підпис відбитком печатки.

Правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанку» згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є Акціонерне товариство «Сенс Банк».

На підставі пункту 4.1 договору-доручення між адвокатом Тарновецьким В.І. та ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 10 вересня 2023 року клієнт сплачує адвокату гонорар успіху у фіксованому розмірі 10000 грн. у разі ухвалення судом першої інстанції рішення на користь клієнта.

За змістом акту виконаних робіт від 10 січня 2024 року, складеного адвокатом Тарновецьким В.І. та ОСОБА_1., надані адвокатом послуги полягають у наданні правової допомоги клієнту, а саме складення позовної заяви, подача до суду, представництво інтересів клієнта у суді, підготовка пояснень у справі та заперечень на клопотання іншої сторони тощо.

Вартість послуг складає фіксовану суму 10000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга вказаної статті).

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору врегульовано положеннями статті 1059 ЦК України. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до статті 1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування та місцезнаходження банку (його філії), номер рахунку за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунку за вкладом іншим особам здійснюється банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Під час вирішення питання щодо дотримання письмової форми договору необхідно враховувати також пункт 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1.4 Положення, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція), письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час -час її виконання), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 761/18883/15-ц (провадження № 61-20039св18), від 06 червня 2018 року у справі № 299/540/15-ц (провадження № 61-21611св18), від 25 вересня 2018 року у справі № 753/18070/15-ц (провадження № 61-12582св18).

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (пункт 1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладення договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року визначено зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Доводи Акціонерного товариства «Сенс Банк», на які є посилання в апеляційній скарзі щодо нікчемності договору між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24, є необгрунтованими.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Отже, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Аналогічний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду викладала у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц».

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Грошові кошти в національній та іноземній валютах або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 глави 2 Положення № 516).

Отже, відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами письмової форми відповідного договору банківського вкладу (депозиту).

Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у пункті 46 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (№ 2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати, і якщо він використовує її на власну користь, банк повинен повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави («Неждет Сахін і Періхан Шахін проти Туреччини» (Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey), № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року).

Тобто, ОСОБА_1 правомірно сподівалася на належне оформлення договору між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном (стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 2 липня 2002 року).

До матеріалів справи приєднано договір між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24.

Наведений договір містить підписи у графах « ОСОБА_1 », «начальник Кіцманського відділення ОСОБА_2 ».

За змістом 1.1 договору між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24 банк відкриває депозитний рахунок за №2620 та приймає на вклад кошти в сумі 19000 грн на умовах, визначених цим договором.

За змістом пункту 1.1.1 договору внесення грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі договору.

Згідно із пунктом 1.3 договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.

На підставі заявки на внесення готівки №6 Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» від 26 березня 2007 року ОСОБА_1 внесено кошти до Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в сумі 19000 грн.

Заявка на внесення готівки №6 Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» дозволяє ідентифікувати внесення коштів, оскільки містить відомості про дату здійснення операції 26 березня 2007 року, клієнта ОСОБА_4 , пред`явлення паспорту НОМЕР_1 , виданого 12 жовтня 1997 року Ленінським районним відділом УМВС України в Чернівецькій області, підпис начальника Кіцманського відділення ОСОБА_2. та підпис клієнта ОСОБА_1 , відбиток печатки «Чернівецька обласна філія акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» * Україна м.Чернівці * Укрсоцбанк №6 09356017».

Отже, наведена заявка на внесення готівки від 26 березня 2007 року №6 Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» є належним підтвердженням внесення ОСОБА_1 коштів до банку за договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24 у розумінні "іншого документу".

Відсутність у заявці на внесення готівки від 26 березня 2007 року №6 Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» обов`язкових реквізитів, передбачених профільними нормативними актами Національного банку України для документів, що підтверджують приймання банком готівки, не вказує на недотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу з огляду на те, що наведену заявку складено уповноваженим працівником банку, містить дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа), тобто підтверджує обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору (пункт 40).

Також судом першої інстанції під час встановлення розміру неповернутої суми депозитного вкладу обгрунтовано враховано дані, які містяться в розпорядженні на виплату відсотків Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» від 03 червня 2014 року, яке містить відомості про клієнта ОСОБА_4 , зазначення номеру відділення 933, дати договору 27 березня 2008 року, номеру договору 24, суму вкладу 37000 грн, суму нарахованих відсотків 3700 грн, внесення коштів на депозит 500 грн, загальну суму вкладу 37500 грн, підпис начальника Кіцманського відділення ОСОБА_2 та підпис клієнта ОСОБА_1 , відбиток печатки «м.Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№1».

За змістом службового розслідування Управління банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 у Подільському регіоні Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», встановлено, що печатка «Каса№1» у зв`язку із звільненням старшого касиру відділення ОСОБА_5 була передана начальнику відділення ОСОБА_2 .

Не заслуговують на увагу посилання Акціонерного товариства «Сенс Банк» в апеляційній скарзі на те, що у наданих ОСОБА_1 заявці, розпорядженні на підтвердження внесення коштів не зазначено платника та отримувача, рахунок, на який вносяться кошти, призначення платежу, відсутній підпис касира, вказано різні дати договору.

Відсутність у розпорядженнях обов`язкових реквізитів, передбачених профільними нормативними актами Національного банку України для документів, що підтверджують приймання банком готівки, не вказує на недотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу з огляду на те, що наведені заявка, розпорядження складено уповноваженим працівником банку начальником Кіцманського відділення ОСОБА_2 , розпорядження містять найменування банку (філії, відділення) Кіцманське відділення №933 Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, клієнта ОСОБА_4 , номер договору 24, а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, начальника Кіцманського відділення ОСОБА_2 , відбиток печатки (штампа), тобто підтверджує обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Натомість, описка чи помилка у зазначені клієнта ОСОБА_4 , дати договору за встановлених обставин не впливають на чинність правочину.

За змістом статті 6 договору між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24 встановлено фізичну особу ОСОБА_1 за паспортом НОМЕР_1 , виданим 12 жовтня 1997 року Ленінським районним відділом УМВС України в Чернівецькій області.

Заявка на внесення готівки №6 Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» містить відомості про клієнта ОСОБА_4 , пред`явлення паспорту НОМЕР_1 , виданого 12 жовтня 1997 року Ленінським районним відділом УМВС України в Чернівецькій області.

Отже, внесення коштів до Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» за заявкою на внесення готівки від 26 березня 2007 року №6 здійснено стороною договору між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», в особі начальника Кіцманського відділення №933 Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору (пункт 40).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) зазначено, що з огляду на те, що позивачі правомірно сподівалися на належне оформлення вказаних договорів вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами вже після передачі їх на депозит, отже, вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача. Позивачі не можуть бути відповідальними за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ними виконані умови укладених угод.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) вказала, що на встановлення факту укладення договору банківського вкладу не впливає проведення відповідних облікових операцій по рахунках в банку. Визначальним для встановлення факту укладення договору є прийняття від вкладника коштів у касі банку.

За змістом службового розслідування Управління банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 у Подільському регіоні Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», встановлено, що ОСОБА_2 обіймає посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Відповідно до пункту 34 Посадової інструкції до обов`язків ОСОБА_2 відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності.

Згідно довіреності ОСОБА_2 надано право від імені банку укладати договори банківського вкладу на умовах Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту.

Зі слів заявників випливає, що ОСОБА_2 особисто на комп`ютері роздруковувала договори банківського вкладу на відповідні суми як в національній, так і в іноземній валютах. Після цього заявники готівкові кошти передавали ОСОБА_2 особисто в руки, а остання ставила свій підпис на роздрукованих договорах та розпорядженнях, завіряючи свій підпис відбитком печатки.

Заслуговують на увагу доводи Акціонерного товариства «Сенс Банк» про те, що висновок технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 14 квітня 2015 року №687-К, призначеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, висновок технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 19 лютого 2015 року №214, призначеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, висновок почеркознавчої експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 29 січня 2015 року №164-К, призначеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, є неналежними доказами, оскільки порушений порядок призначення експертизи.

У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (ЄДРСРУ № 95848812) зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

За змістом пунктом 3.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 вилучення об`єктів, що підлягають дослідженню, та відібрання зразків оформлюються протоколом згідно з вимогами процесуального законодавства. У них, крім загальних реквізитів такого роду документів, зазначається, які саме зразки були вилучені або відібрані, їх кількість, умови відбору або вилучення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення поставлених питань. Протокол підписується всіма особами, які брали участь у вилученні об`єктів, відібранні зразків.

Об`єкти дослідження надсилаються в експертну установу (експертові) в упаковці, яка забезпечує їх збереження, та засвідчуються особою у передбаченому законодавством порядку. Речові докази і порівняльні зразки упаковуються окремо.

Відповідно до пункту 4.12 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 у вступній частині висновку експерта зазначаються, крім іншого, перелік об`єктів, що підлягають дослідженню, та зразків (у разі надходження); відомості про надані матеріали (у тому числі вид (назва) матеріалів (документів) та кількість аркушів); спосіб доставки та вид упаковки досліджуваних об`єктів із зазначенням у необхідних випадках відомостей про те, чи впливав спосіб упаковки на їх збереженість; запис про відповідність матеріалів та об`єктів, що надійшли до експертної установи (експерта), матеріалам, зазначеним у документі про призначення експертизи (залучення експерта).

Згідно із дослідницькою частиною висновку технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 14 квітня 2015 року №687-К, призначеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, висновку технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 19 лютого 2015 року №214, призначеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, висновку почеркознавчої експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 29 січня 2015 року №164-К, призначеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, об`єкти та зразки доставлені на дослідження нарочним в не упакованому вигляді.

На підставі частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24 недійним не визнано, тому його чинність презюмується.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції обгрунтовано встановив факт укладення між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 договору між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24.

За відсутності доказів виконання зобов`язання ОСОБА_1 має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу (депозитний вклад з щомісячною сплатою процентів) від 26 березня 2007 №24.

Акціонерним товариством «Сенс Банк» у відзиві на позов зроблено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності, які встановлюються прямо (стаття 268 ЦК України); опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Тлумачення п.2 ч.1 ст.268 ЦК, з урахуванням принципу розумності, дає підстави для висновку, що позовна давність не поширюється на будь-яку вимогу вкладника щодо видачі (повернення) вкладу банком.

Зазначена гарантія охорони прав вкладника не залежить від обраного ним способу захисту прав, підстав пред`явлення такої вимоги, розірвання договору про банківський вклад за взаємною домовленістю сторін або в судовому порядку, відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом, чи навіть недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

ОСОБА_1 вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» трьох процентів річних, інфляційних втрат обґрунтовувала наявністю підстав, передбачених статтею 625 ЦК України.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Оскільки предметом спору є саме вимоги про стягнення коштів за договорами депозитних вкладів, а нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу, на зазначені вимоги позовна давність не поширюється.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20).

У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що "у цивільному законодавстві закріплено конструкцію "розірвання договору" (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору.

У матеріалах справи відсутні відомості про розірвання договору, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 в межах позовних вимог банківський вклад в сумі в сумі 37500 грн, інфляційні втрати в сумі 33059 грн 71 коп., три проценти річних в сумі 7341 грн 78 коп.

Судом першої інстанції правильно визначено порядок обчислення трьох відсотків річних за формулою: сума вкладу х кількість днів прострочення виконання х 3 (розмір відсотків, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) / 100 / 365 (днів у році).

Також розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначено виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З приводу посилання Акціонерного товариства «Сенс Банк» про не залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , Міністерства фінансів України слід зазначити наступне.

За змістом частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої, третьої статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача.

Статтею 54 ЦПК України встановлено наслідки незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

На підставі частини 2 статті 54 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Отже, залишення без задоволення клопотання Акціонерного товариства «Сенс Банк» про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не призвело до неправильного вирішення справи.

Не заслуговують на увагу доводи Акціонерного товариства «Сенс Банк» про відмову судом першої інстанції у витребуванні у ОСОБА_1 оригіналу договору банківського вкладу, заяви про внесення готівки та розпорядження на виплату процентів, доданих до позову.

За змістом частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно із частиною другою статті 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

На підставі частини шостої статті 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначалося, що оригінал договору банківського вкладу від 26 березня 2007 року №24, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , заявки на внесення готівки від 26 березня 2007 року №5, розпорядження на виплату відсотків від 03 червня 2014 року знаходяться у матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року.

Обґрунтовуючи заяву про витребування доказів, Акціонерним товариством «Сенс Банк» не ставилось під сумнів відповідність поданої копії договору банківського вкладу від 26 березня 2007 року №24, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , заявки на внесення готівки від 26 березня 2007 року №5, розпорядження на виплату відсотків від 03 червня 2014 року оригіналу.

З приєднаної до матеріалів справи постанови про прилучення до кримінального провадження речових доказів старшого слідчого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В.Г. від 27 лютого 2015 року вбачається, що визнано та прилучено до матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року, в якості речових доказів документи, надані органу досудового розслідування потерпілою ОСОБА_1 : договір банківського вкладу від 26 березня 2007 року №24, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 ; заявку на внесення готівки від 26 березня 2007 року №5, видану на ім`я ОСОБА_4 . Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», про внесення на рахунок банку коштів в сумі 19000 грн; розпорядження на виплату відсотків, видане на ім`я ОСОБА_4 . Кіцманським відділенням Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» 03 червня 2014 року.

Речові докази зберігаються в матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 21 листопада 2014 року.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Акціонерного товариства «Сенс Банк» про витребування доказів.

Не можна погодитися з доводами Акціонерного товариства «Сенс Банк» про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі №718/4701/17 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3-5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України.

За змістом пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно із абз.3 п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, визначаючи наявність передбачених законом підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Крім того, визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується в тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Поряд з цим, вказана процесуальна норма встановлює, що суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2019 року № 905/436/18.

Встановлено перебування у провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області кримінальної справи №718/4701/17 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3-5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України.

Предметом позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу у цій справі є стягнення з Акціонерного товариства « Сенс Банк» банківського вкладу, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Обставинами, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги у цій справі, ОСОБА_1 зазначалися не виконання Акціонерним товариством «Сенс Банк» зобов`язання з повернення суми банківського вкладу.

Акціонерним товариством «Сенс Банк» не зазначено обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про неможливість розгляду справи до розгляду іншої кримінальної справи №718/4701/17 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3-5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Матеріали цієї справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу) дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15-ц (провадження № 61-4447сво18) зроблено висновок про те, що зобов`язання з відшкодування шкоди, як правило, може мати місце лише за відсутності договірних правовідносин. Наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року в справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) зазначила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Щодо додаткового рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 січня 2024 року

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування або зміни судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернвіці від 30 січня 2024 року ухвалено за відсутності представника Акціонерного товариства «Сенс Банк», належним чином не повідомленого про час та місце розгляду справи.

У матеріалах справи відсутні відомості про здійснення судом першої інстанції повідомлення сторін про час та місце розгляду справи.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що Акціонерне товариство «Сенс Банк» було належним чином повідомлено про розгляд заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункти 2, 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, судом першої інстанції порушено право Акціонерного товариства «Сенс Банк» знати про час і місце судового засідання (частина перша статті 8 ЦПК України), що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня2017 року).

Всупереч вищенаведеним нормам суд першої інстанції вирішив питання про ухвалення додаткового судового рішення у справі за відсутності Акціонерного товариства «Сенс Банк», щодо якого немає відомостей про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим порушено його право брати участь в судових засіданнях, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Частинами першою четвертою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами першою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК Українив узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина першастатті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підставі частини другої 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Також у пункті 51 зазначеної постанови зроблено висновок, що відсутність у матеріалах справи заяви про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення свідчить про відсутність підстав для розгляду поданих документів.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарновецький В.І., у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, детальний розрахунок яких буде надано протягом п`яти днів після прийняття судового рішення.

Також у позовній заяві ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарновецький В.І., повідомлено, що орієнтований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 12000 грн.

Водночас ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарновецький В.І., до заяви про розподіл витрат додано договір-доручення між адвокатом Тарновецьким В.І. та ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 10 вересня 2023 року, акт виконаних робіт від 10 січня 2024 року, складений адвокатом Тарновецьким В.І. та ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові (додатковій) від 30 листопада 2022 року у справі № 728/2519/21 звертав увагу, що посилання в касаційній скарзі на розмір витрат, які сторона планує понести у зв`язку з касаційним переглядом справи, не є тотожним із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові (додатковій) від 14 грудня 2022 року у справі № 225/890/21.

Згідно із протоколом судового засідання від 05 січня 2024 року адвокатом Тарновецьким В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зроблено заяву про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Після чого ОСОБА_1 подано заяву від 10 січня 2024 року про стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Водночас ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарновецький В.І., до заяви про розподіл витрат від 10 січня 2024 року додано договір-доручення між адвокатом Тарновецьким В.І. та ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 10 вересня 2023 року, акт виконаних робіт від 10 січня 2024 року, складений адвокатом Тарновецьким В.І. та ОСОБА_1 .

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Акціонерним товариством «Сенс Банк» подано клопотання від 18 січня 2024 року про зменшення відшкодування витрат на правничу допомогу через неспівмірність розміру витрат на правову правничу допомогу із складністю справи, обсягом робіт, виконаних адвокатом.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частиною п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На підставі пункту 4.1 договору-доручення між адвокатом Тарновецьким В.І. та ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 10 вересня 2023 року клієнт сплачує адвокату гонорар успіху у фіксованому розмірі 10000 грн. у разі ухвалення судом першої інстанції рішення на користь клієнта.

За змістом акту виконаних робіт від 10 січня 2024 року, складеного адвокатом Тарновецьким В.І. та ОСОБА_1 , надані адвокатом послуги полягають у наданні правової допомоги клієнту, а саме складення позовної заяви, подача до суду, представництво інтересів клієнта у суді, підготовка пояснень у справі та заперечень на клопотання іншої сторони тощо.

Вартість послуг складає фіксовану суму 10000 грн.

Ураховуючи наведене колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Так, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22 ) фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

На підставі пункту 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача.

З огляду на задоволення позову ОСОБА_1 рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2024 року судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Тарновецьким В.І. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, а також клопотання Акціонерного товариства «Сенс Банк» щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає, що визначений ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 10000 грн є завищеним, обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для справи до 7000 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене рішення Шевчнеківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права.

На підставі частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Шевчнеківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 січня 2024 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Розподіл судових витрат

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 січня 2024 року підлягає залишенню без змін розподіл судових витрат не проводиться.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

Керуючись п.1, 2 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375, п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 січня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 січня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарновецький Вадим Ілліч, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 7000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 15 квітня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

О. О. Одинак