Справа № 201/3988/24
Провадження № 2/201/2302/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05.04.2024р. надійшла позовна заява Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 08.04.2024р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 128).

В обґрунтування позовних вимог заступник керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Курило М. посилався на те, що 09.07.2023р. 13 год. 45 хв. в с. Миколаївка вул. Першотравнева 174, М-30, водій ОСОБА_1 (який є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 ), керуючи автомобілем «MITSUBISHI» L200, д.н.з. НОМЕР_3 , скоїв зіткнення з автомобілем КАМА3 54112, д.н.з. НОМЕР_4 , обладнаний причепом ПП д.н.з. НОМЕР_5 , в результаті чого автомобілі загорілися, чим порушив вимоги п. 14.6.а ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2023р. по справі № 188/1223/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені цієї ДТП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Таким чином, 09.07.2023р. військовослужбовець ОСОБА_1 , під час виконання ним службових обов`язків, за наслідками ДТП з необережності завдав державі шкоду шляхом пошкодження: автомобіля MITSUBISHI L200, військовий номер НОМЕР_6 ; портативної цифрової радіостанції Моторола DP4400; портативної цифрової радіостанції Моторола DP4400 в комплекті; автомобільної портативної цифрової радіостанції Моторола DP4600; бронежилету та шолому, закріплених за військовою частиною НОМЕР_2 , на загальну суму 881 764,26 гривен, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.09.2023 року № 46 (з основної діяльності) та автомобіля «КАМА3», моделі «54112 (ППЦ-16.3», військовий номер НОМЕР_4 , на суму 233 310 грн., закріпленого за військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується висновком експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України № КЕД-19/124-23/9956 від 06.10.2023р.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 317, 326, 1166, 1187, 1192 ЦК України, в позовній заяві заявлено вимогу про стягнення із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди у розмірі 233 310 грн., а також судових витрат.

03.05.2024р. в порядку ст. 178 ЦПК України від представника відповідача адвоката Куща Д.С. (діє на підставі ордеру від 18.04.2024р. а.с. № 144) надійшов відзив на позов, по тексту якого адвокат, не заперечуючи вину відповідача ОСОБА_1 у вчиненні ДТП 09.07.2023р., зазначав, що адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП передбачає необережну форму вини. Згідно наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 07.09.2023р. № 46 (з основної діяльності), від 06.11.2023р. № 59) відповідно до статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, а саме у розмірі 40 260 грн. Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 19.03.2024р. № 4010 з грошового забезпечення підполковника ОСОБА_1 в період з вересня 2023р. до січня 2024р. здійснено утримання в рахунок погашення шкоди державі у розмірі 40 260 грн. Враховуючи, що відповідач вже був притягнутий до обмеженої відповідальності, суму якої повністю відшкодував, а взаємовідносини між військовими частинами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 виходять за межі позовних вимог, представник відповідача позовні вимоги до ОСОБА_1 не визнав (а.с. № 149-151).

07.05.2024р. в порядку ст. 179 ЦПК України надійшла відповідь на відзив, яка підписана заступником керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Курило М., яка за змістом аналогічна аргументам, наведеним у позові. Крім того, по тексту відповіді на відзив зверталась увага суду на те, що представником відповідача при подачі відзиву на позов не було додержано положень п.2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, отже відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд повинен повернути відзив та розглянути справу за наявними матеріалами справи (а.с. № 178-183).

Судом не знайдено достатніх підстав для повернення відзиву на позов представнику відповідача адвокату Кущу Д.С., незважаючи на те, що до відзиву на позов долучено підтвердження направлення цього відзиву тільки прокурору (а.с. № 177), оскільки позовна заява подана в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 та підписана заступником керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Курило М., якому і скеровано відзив на позов. Розглядаючи ці заперечення представника прокуратури, суд також приймає до уваги те, що надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції, про що зазначено також і по тексту постанови Верховного Суду від 05.08.2020р. у справі № 177/1163/16-ц (провадження № 61-2250св20).

Правом подачі заперечень на відповідь на відзив відповідач або його представник не скористалися.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання 16.05.2024р. не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, у справі наявні письмові докази (а.с. № 131, 132, 135, 138). Листом від 14.05.2024р. представник МОУ Зінченко С.О. (діє на підставі довіреності від 08.11.2023р. а.с. № 197) в системі «Електронний суд» надіслав заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника МОУ (а.с. № 195-197).

Представник військової частини НОМЕР_1 в судове засідання 16.05.2024р. не з,явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, у справі наявні письмові докази (а.с. № 131, 132, 134, 139, 140). Листом від 16.05.2024р. представник ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 11.04.2023р. а.с. № 209) в системі «Електронний суд» надіслав заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника ВЧ НОМЕР_1 (а.с. № 207-208).

Представник відповідача адвокат Кущ Д.С. 16.05.2024р. подав суду заяву, де зазначив, що позовні вимоги не визнає з підстав, які зазначені по тексту відзиву. Також в цій заяві представник відповідача з урахуванням тих обставин, що в судове засідання 16.05.2024р. не з,явилися представники обох позивачів, які суду надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, задля забезпечення рівності прав сторін у справі, просив розглядати справу також і за відсутності відповідача та його представника (а.с. № 222).

Явка представника прокуратури в судове засідання забезпечена не була, незважаючи на повідомлення прокуратури судом (а.с. №136, 137) та лист керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на адресу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону(а.с. № 145-146).

Втім, перешкод для розгляду справи судом в судовому засіданні 16.05.2024р. не було, оскільки за своїм процесуальним статусом Черкаська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону не є позивачем у справі, отже наслідки неявки позивача судом не вживалися, оскільки, як зазначено вище, представниками Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 (які і є позивачами у справі, в інтересах яких з боку прокуратури лише пред`явлено позов) 14.05.2024р. та 16.05.2024р. надіслані суду заяви про підтримання позову та розгляд цивільної справи 16.05.2024р. за відсутності їх представників (а.с. № 195-197, 207-208).

З урахуванням заяв представників позивачів від 14.05.2024р. та 16.05.2024р. та заяви представника відповідача від 16.05.2024р. у відповідності до ст. 223, ч.2ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу 16.05.2024р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень проти позовних вимог, оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Суд зазначає, що правовідносини між сторонами у справі регулюються Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Пунктом 4 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст. 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» обумовлено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок:

1) дії непереборної сили;

2) необхідної оборони;

3) крайньої необхідності;

4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;

5) виправданого службового ризику;

6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;

7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).

Отже, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст. 9 цього Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП передбачає необережну форму вини.

Стосовно обставин у справі суд зазначає наступне.

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2023р. по справі № 188/1223/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850грн. за правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, а саме за те, що він 09.07.2023р., керуючи автомобілем «MITSUBISHI» L200, д.н.з. НОМЕР_3 , скоїв зіткнення з автомобілем КАМА3 54112, д.н.з. НОМЕР_4 , обладнаний причепом ПП д.н.з. НОМЕР_5 , в результаті чого автомобілі загорілися, чим порушив вимоги п. 14.6.а ПДР (а.с. № 75-78).

Автомобіль MITSUBISHI L200, військовий номер НОМЕР_6 , є військовим майном, закріпленим за військовою частиною НОМЕР_2 , як це визначено ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», та підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_2 від 07.02.2023р. № 60 та від 01.06.2023р. № 289 (а.с. № 158, 159).

Автомобіль «КАМА3», моделі «54112 (ППЦ-16.3», військовий номер НОМЕР_4 , є військовим майном, закріпленим за військовою частиною НОМЕР_1 , як це визначено ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», та підтверджується доказами, які долучені до позову (а.с. № 65, 66).

Таким чином, 09.07.2023р. військовослужбовець ОСОБА_1 , під час виконання ним службових обов`язків, за наслідками ДТП, з необережності, завдав державі шкоду шляхом пошкодження:

-автомобіля MITSUBISHI L200, військовий номер НОМЕР_6 ; портативної цифрової радіостанції Моторола DP4400; портативної цифрової радіостанції Моторола DP4400 в комплекті; автомобільної портативної цифрової радіостанції Моторола DP4600; бронежилету та шолому, закріплених за військовою частиною НОМЕР_2 , на загальну суму 881 764 грн. 26коп., що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.09.2023р. № 46 (з основної діяльності) (а.с. № 164-169);

-автомобіля «КАМА3», моделі «54112 (ППЦ-16.3», військовий номер НОМЕР_4 , на суму 233 310 гривен, закріпленого за військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується висновком експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України № КЕД-19/124-23/9956 від 06.10.2023р. (а.с. № 93-102).

Згідно наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 07.09.2023р. № 46 (з основної діяльності) (а.с. № 164-169), від 04.10.2023р. № 170 (а.с. № 170-171) та від 06.11.2023р. № 59 (а.с. № 172-174) відповідно до статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» притягнуто начальника відділу спеціального призначення військової частини ОСОБА_3 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, а саме у розмірі 40 260 грн.

Варто зазначити, що наказом від 04.10.2023р. № 170 (а.с. № 170-171) внесено зміни до наказу від 07.09.2023р. № 46 (а.с. № 164-169), а наказом від 06.11.2023р. № 59 (а.с. № 172-174) внесено зміни до наказу від 04.10.2023р. № 170 (а.с. № 170-171).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 19.03.2024р. № 4010 з грошового забезпечення підполковника ОСОБА_1 у період з вересня 2023р. до січня 2024р. здійснено утримання в рахунок погашення шкоди державі у розмірі 40 260 грн. (а.с. № 163).

Приймаючи до уваги, що військовослужбовець ОСОБА_1 був притягнутий до обмеженої матеріальної відповідальності, суму якої повністю відшкодував, а взаємовідносини між військовою частиною НОМЕР_1 та військовою частиною НОМЕР_2 виходять за межі предмету позовних вимог, підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Також, суд погоджується із зауваженнями представника відповідача адвоката Куща Д.С., які стосуються того, що прокурор помилково по тексту позову посилається, як на підставу стягнення з відповідача матеріальної шкоди в повному розмірі, на положення ст.ст. 11, 16, 22, 317, 326, 1166, 1187, 1192 ЦК України, оскільки підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, під час виконання ними службових обов`язків, регулюються Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Посилання по тексту відповіді на відзив на те, що з метою досудового врегулювання спору, військовою частиною НОМЕР_1 на адресу військової частини НОМЕР_2 було направлено листа від 20.11.2023р. за № 901/1/204 з долученням копії матеріалів службового розслідування (а.с. № 38), для правильного вирішення спору не мають, оскільки накази командира військової частини НОМЕР_2 від 07.09.2023р. № 46 (з основної діяльності) (а.с. № 164-169), від 04.10.2023р. № 170 (а.с. № 170-171) та від 06.11.2023р. № 59 про притягнення ОСОБА_3 до обмеженої матеріальної відповідальності видані раніше.

Інші посилання по тексту відповіді на відзив матеріалами службового розслідування (а.с. № 49-106) не підтверджені, немає на них посилань і по тексту листа від 20.11.2023р. за № 901/1/204 командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. № 38).

За вищезазначеного, судом не знайдено підстав для задоволення позовних вимог.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для стягнення судових витрат з відповідача не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265, ст.ст. 274, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.