Провадження № 2/344/670/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Стефанюк Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі «Відповідач »), в якому просила визнати недійсним шлюб, зареєстрований 24 грудня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції у Івано-Франківській області, актовий запис №2976; скасувати актовий запис №2976 в Книзі реєстрації шлюбів від 24 грудня 2022 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що укладений 24 грудня 2022 року між її сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Відповідачем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб є недійсним (фіктивним), так як на час реєстрації шлюбу як у її сина ОСОБА_3 , так і у Відповідача ОСОБА_5 , не було реального наміру створювати сім`ю, спільно проживати, бути пов`язаними спільним побутом, мати взаємні права та обов`язки подружжя, тобто їх воля була спрямована на задоволення власних цілей (для її сина отримання підстав для звільнення з військової служби). Реєстрація шлюбу відбулася без звичайних урочистостей, святкування у родинному колі не відбувалося, ОСОБА_3 не знайомив Відповідача з батьками, проживати з нею наміру не мав і не проживав.

Як зазначено Позивачем, з моменту реєстрації шлюбу ОСОБА_3 постійно перебував в зоні проведення бойових дій, або на лікуванні у госпіталі (після отриманих поранень). Десятиденну відпустку він проводив за місцем свого проживання (з батьками) або за місцем проживання його дітей від першого шлюбу. Ночував завжди вдома у батьків.

Як зазначила Прозивач в судовому засіданні, причиною реєстрації оскаржуваного шлюбу був намір її сина ОСОБА_3 (який з перших днів війни став на захист Батьківщини в добровільному порядку) звільнитися з лав ЗСУ, оскільки річне перебування на війні виснажило його фізично та морально, а тому він шукав можливості укласти фіктивний шлюб з особою, яка має інвалідність, або багатодітною матір`ю, щоб звільнитися з військової служби, про що неодноразово розповідав батькам та родичам.

Позивач та її представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представником Відповідача адвокатом Чеха М.В. на адресу суду подано Відзив на позов, у якому він вважав позов безпідставним, оскільки, на його думку, позивач не є суб`єктом права звернення з даними вимогами. На думку представника Відповідача, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинився внаслідок смерті ОСОБА_3 , а тому його неможливо визнати недійсним. Реєстрація шлюбу була здійснена у відповідності до вимог законодавства без порушення процедури його укладення. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 правом на надання пояснень по суті спору в судовому засіданні не скористалася. Протягом тривалого часу судового розгляду, а саме на стадії розгляду справи по суті, в судові засідання Відповідач не з`являлася, про причини неявки суду не сповіщала, про дату та час судових засідань повідомлялася належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань від Відповідача до суду не надходило.

Представник Відповідача в судових засіданнях зазначив про те, що він втратив зв`язок зі своєю довірителькою ОСОБА_2 , яка не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення у соціальних мережах, а тому з`ясувати в неї відповідні питання по суті спору, на які він, як представник, в силу особистісного характеру спірних відносин, об`єктивно не має можливості відповісти, не видається за можливе.

12 квітня 2024 року на адресу суду від адвоката Чеха М.В. надійшла заява, за змістом якої адвокат (представник Відповідача) повідомив суд про закінчення строку дії договору про надання правової допомоги з ОСОБА_2 та про інформування ОСОБА_2 про розірвання (припинення) договору про надання правової допомоги.

Крім того, оскільки в судовому засіданні 07.02.2024 року представник Відповідача повідомив Суду, що його довірителька ОСОБА_2 , вийшовши на зв`язок, повідомила йому про свою мобілізацію до лав ЗСУ, Суд з метою з`ясування даного питання, звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 (ухвала від 07.02.2024 року) та Військової частини НОМЕР_1 (ухвала від 28.02.2024 року) щодо надання інформації про перебування ОСОБА_2 на військовій службі та у складі військової частини НОМЕР_1 , місця проходження служби.

Згідно отриманої судом відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_3 підтвердження про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не надходило.

Відповідач до суду будь-яких заяв чи клопотань не подавала.

В цьому контексті Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

У зв`язку з систематичною неявкою Відповідача ОСОБА_2 в судові засідання, неповідомленням нею причин неприбуття до суду, неподанням будь-яких заяв та клопотань, Суд дійшов висновку про завершення розгляду справи без участі сторони Відповідача.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 20.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судових засіданнях 12.12.2023 року, 12.01.2024 року судом допитано в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення Позивача та її представника, представника Відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

24 грудня 2022 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції у Івано-Франківській області, актовий запис №2976 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 від 24 грудня 2022 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер у віці 33 років (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 від 27 травня 2023 року).

Посилаючись на те, що укладений 24 грудня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції у Івано-Франківській області шлюб був фіктивний, тобто таким, що не спрямований на набуття обома сторонами прав та обов`язків подружжя, матір ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним цивільним позовом про визнання цього шлюбу недійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що метою укладення даного шлюбу було бажання її сина ОСОБА_3 (який з перших днів війни став на захист Батьківщини в добровільному порядку) звільнитися з лав ЗСУ, оскільки річне перебування на війні виснажило його фізично та морально, а тому він шукав можливості укласти фіктивний шлюб з особою з інвалідністю або з багатодітною матір`ю, щоб звільнитися з військової служби, про що неодноразово розповідав батькам та родичам.

Як стверджувала Позивач, у її сина не було реального наміру створювати сім`ю з Відповідачкою, спільно проживати з нею, бути пов`язаними спільним побутом, мати взаємні права та обов`язки подружжя, його воля була спрямована на задоволення власних цілей звільнення з ЗСУ у зв`язку з отриманням відповідної законної підстави.

Реєстрація шлюбу, за твердженням Позивача, відбулася без звичайних урочистостей, святкування у родинному колі не відбувалося, ОСОБА_3 не знайомив Відповідача з батьками, з нею не проживав. З моменту реєстрації шлюбу ОСОБА_3 постійно перебував в зоні проведення бойових дій, або на лікуванні у госпіталі (після отриманих поранень). Десятиденну відпустку він проводив за місцем свого проживання (з батьками) або за місцем проживання його дітей від першого шлюбу. Ночував завжди вдома у батьків.

Згідно з частиною першої статті 21 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно з частиною другою статті 28 СК України заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто.

Відповідно до частини першої статті 34 СК України присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов`язковою.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Згідно із положеннями статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша). Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя (частина друга). Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю (частина третя).

Відповідно до частини другої статті 41 СК України при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (стаття 42 СК України).

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №761/16077/19:

«До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу (частина перша статті 20 СК України).

Тлумачення норм СК України свідчить, що:

в СК закріплено три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41);

добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права (стаття 24 СК України). Тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, без сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Причому шлюб визнається судом недійсним, якщо особа саме в момент реєстрації шлюбу страждала тяжким психічним розладом, тобто, коли її хворобливий психічний стан не є хронічним. Якщо ж особа була визнана недієздатною у зв`язку з тим, що вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина перша статті 39 ЦК України), то шлюб з такою особою є недійсним і в силу прямого вказівки закону (частина третя статті 39 СК України);

в частині третій статті 40 СК України передбачена можливість конвалідації шлюбу як зареєстрованого без вільної згоди сторін, так і фіктивного. У разі встановлення на момент розгляду справи судом, що відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю, шлюб не може бути визнаний недійсним;

у статті 42 СК України законодавцем визначено коло осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним. У зв`язку з тим, що в цьому разі вказується про звернення особи з позовом до суду, то можна зробити висновок, що стаття 42 СК України стосується лише двох видів недійсного шлюбу, а саме шлюбу, який: визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40 СК України); може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41 СК України). Шлюб, який є недійсним (стаття 39 СК України), не потребує звернення особи до суду з відповідним позовом, оскільки його недійсність визначається безпосередньо законом. Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають, зокрема, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу. Тобто у разі пред`явлення позову особою, яка вважає, що були порушені її права у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу слід встановити в чому таке порушення полягає;

застосування позовної давності щодо шлюбу, який є недійсним в силу вказівки закону (статті 39 СК) виключається, оскільки така недійсність встановлена на рівні норми закону і не вимагається пред`явлення позову. Гіпотетично позовна давність могла б стосуватися тих різновидів недійсності шлюбу для настання яких необхідне рішення суду (статті 40 та 41 СК), адже саме у цьому разі слід пред`являти позов про визнання шлюбу недійсним. Проте згідно положень статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Тобто всі вимоги, які пов`язані з недійсністю шлюбу на підставі статей 40 та 41 СК України, виключені з сфери дії позовної давності».

Щодо наявності у ОСОБА_1 права звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Обґрунтовуючи наявність права звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , яка є рідною матір`ю ОСОБА_3 , посилалася на те, що, будучи офіційною дружиною її сина, Відповідач ОСОБА_2 отримала право на виплату компенсації у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 на війні, таким чином зменшивши розмір виплати на користь двох дітей загиблого від першого шлюбу та його батьків, однією з яких є Позивач.

Для встановлення загиблому сину надмогильного пам`ятника, що фінансується з бюджету, необхідною є присутність законної дружини. На даний час Відповідач, зі слів Позивача, має проблеми із законом, у зв`язку з чим переховується, що перешкоджає встановленню пам`ятника ОСОБА_3 .

Крім того, в судовому засіданні Позивач також стверджувала про те, що Відповідач ОСОБА_2 систематично має проблеми із законом, в минулому відбувала покарання в місцях позбавлення волі, на даний час переслідується у кримінальному порядку, а тому, у зв`язку з тим, що в результаті укладення оскаржуваного шлюбу вона поміняла собі прізвище на « ОСОБА_16 », вона таким чином, будучи переслідуваною за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, паплюжить честь її сина ОСОБА_3 , який загинув на війні як ОСОБА_17 , захищаючи Батьківщину.

Відомості про кримінальні переслідування ОСОБА_2 (в тому числі, станом на час розгляду справи) підтверджуються інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи вищевикладене, виходячи зі змісту стааті 42 СК України, яка надає батькам право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, Суд приходить до висновку про наявність у Позивача ОСОБА_1 права на звернення до суду з даним позовом.

По суті позовних вимог.

Як встановлено Судом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним сином Позивача ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2018 року у справі № 344/375/18, яке набрало законної сили 07.05.2018 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/73174019), з 19.09.2009 року ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_18 , від шлюбу у яких народилося двоє дітей: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2018 року у справі № 344/375/18, яке набрало законної сили 07.05.2018 року, даний шлюб було розірвано.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади (а.с.13) ОСОБА_3 з 16.12.2005 року по 27.05.2023 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Довідки №9279 від 02.6.2023 року (а.с.14) за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Відповідач ОСОБА_2 з 09.04.2013 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.28).

З 28 лютого 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний по мобілізації у Збройні Сили України (а.с.11 зворот).

На момент мобілізації 28.02.2022 року ОСОБА_3 у шлюбі не перебував.

24 грудня 2022 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції у Івано-Франківській області, актовий запис №2976 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 від 24 грудня 2022 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер у віці 33 років (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 від 27 травня 2023 року (а.с.7); причина смерті вибухова травма з осколковими пораненнями нижніх кінцівок, переломами кісток нижніх кінцівок, крововилив (а.с.8).

27.05.2023 року матері ОСОБА_3 гр. ОСОБА_1 (Позивачу) надійшло сповіщення сім`ї №34 про загибель її сина ОСОБА_3 у районі н.п. Білогорівка Бахмутського р-ну Донецької області (а.с.9).

Згідно Свідоцтва про поховання від 29.05.2023 року (а.с.10) ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання укладеного з Відповідачем шлюбу недійсним в результаті його фіктивності, Позивач вказувала на те, що причиною реєстрації даного шлюбу був пошук її сином ОСОБА_3 варіантів звільнення зі служби у ЗСУ внаслідок набуття законних підстав для цього.

Зокрема, Позивач зазначила, що будучи у відпустці вдома, товариш її сина запропонував йому одружитися з його сестрою ОСОБА_4 (Відповідач), яка має трьох дітей та встановлену групу інвалідності, у зв`язку з чим набути законні підстави для демобілізації. За вказану послугу, зі слів Позивача, Відповідачці було оплачено 10000,00 грн. Надіючись на досягнення бажаного результату (звільнення з військової служби) ОСОБА_3 , який в період відпустки іноді випивав алкоголь, прийняв рішення щодо реєстрації шлюбу з Відповідачкою, коментуючи своє рішення висловом «йду себе рятувати».

За твердженнями Позивача, жодного реального наміру у її сина щодо створення сім`ї з Відповідачкою, проживання з нею народження дітей, набуття прав та обов`язків подружжя, у ОСОБА_3 не було. Він не приводив Відповідачку додому, не знайомив її з батьками та родичами, нічого про неї не розказував, дружиною не називав. Будучи у відпустці, постійно ночував вдома, вдень увесь свій час проводив з дітьми від першого шлюбу.

Вказані пояснення Позивача підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Суд враховує те, що свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є найближчими родичами Позивача (рідні сини та чоловік), однак вказані свідки в судовому засіданні попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань або за відмову від давання показань з непередбачених законом підстав, та приведені до присяги. Обставин, які б давали підстави сумніватися у правдивості показань вказаних свідків, Судом не встановлено.

Отже, як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 (молодший брат ОСОБА_3 ), ОСОБА_21 пояснював братові, що шлюб з ОСОБА_22 є фіктивним, укладений для того, щоб звільнитися з військової служби. Під час реєстрації шлюбу брат ОСОБА_21 був у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_23 часто телефонувала до ОСОБА_21 і просила у нього грошей, на що він відповідав, що вже дав їй багато грошей. Висловлював намір розлучитися з нею. Крім того, завжди розповідав, що любить свою першу дружину Інессу та дітей, і хоче до них повернутися.

Свідок ОСОБА_9 (старший рідний брат ОСОБА_24 ) повідомив суду, що будучи у відпустці вдома, брат ОСОБА_21 повідомив йому, що буде намагатися знайти шляхи звільнення зі служби. Повідомив, що для цього знайшов жінку, яка має трьох дітей. Хоч свідок ОСОБА_9 і переконував брата, що це буде складно, той казав, що буде пробувати це робити. Як повідомив свідок, укладаючи шлюб з Відповідачкою, його брат не прагнув створювати сім`ю, а хотів звільнитися з ЗСУ.

Свідок ОСОБА_10 (рідний батько ОСОБА_24 , чоловік Позивача) повідомив суду, що цей шлюб був фіктивним. Відповідач, укладаючи шлюб, хотіла допомогти ОСОБА_21 комісуватися, а також переслідувала власні цілі, пов`язані з подоланням проблем із законом. ОСОБА_21 не любив ОСОБА_25 , оскільки він завжди любив Інессу і дітей. Свідку відомо, що іноді ОСОБА_21 ходив додому до ОСОБА_26 , але в цей час він постійно був у стані алкогольного сп`яніння. В останній період, усвідомлюючи, що укладення вказаного шлюбу не допомогло йому звільнитися зі служби, пробував шлюб анулювати, однак не встиг це зробити у зв`язку із загибеллю.

Допитана в судовому засіданні в статусі свідка ОСОБА_18 (перша дружина ОСОБА_21 ) повідомила суду, що напередодні укладення оскаржуваного шлюбу ОСОБА_21 пропонував їй, свідку, зробити собі третю групу інвалідності (оскільки у свідка є певні проблеми з хребтом) і заново зареєструвати з ним шлюб. Свідок пробувала оформити інвалідність, однак цього не вдалося зробити. Повідомила, що ОСОБА_21 шукав варіанти для демобілізації. Розповідав, що знайшов жінку, яка має трьох дітей, одружився з нею, але вона не зробила документів для досягнення цілі, яку переслідував ОСОБА_21 . Також свідок повідомила, що в період відпустки ОСОБА_21 майже весь час проводив у неї вдома з дітьми. Він віддав їй, свідку, свою зарплатну картку, кошти з якої вона використовувала на утримання дітей. З ОСОБА_21 вони постійно спілкувалися по телефону та в месенджерах. За ініціативою свідка нею було надано для огляду в судовому засіданні її власний мобільний телефон, де збереглися всі переписки з ОСОБА_3 та дзвінки до нього, та, з її дозволу, оглянуто судом без оголошення (для забезпечення права на таємницю листування померлого ОСОБА_3 ). Вказане листування було доброзичливим та теплим з обох сторін.

Свідок ОСОБА_7 (двоюрідна сестра ОСОБА_24 ) повідомила суду, що про одруження ОСОБА_21 з жінкою дізналася з мережі « ОСОБА_27 ». При зустрічі на запитання свідка щодо одруження ОСОБА_21 казав, що хоче себе врятувати, і що це все штучно. Розповідав, що давав ОСОБА_28 кошти за реєстрацію шлюбу та кошти на те, щоб вона зробила йому опікунство над своїми дітьми.

Свідок ОСОБА_29 (сусід ОСОБА_24 ) повідомив Суду, що зустрічав ОСОБА_21 , коли він був на реабілітації вдома; він гуляв з дітьми. На запитання свідка «чи він розписався» відповів «так вийшло, що я розписався». Розповідав, що думав, що якщо розпишеться, зможе звільнитися зі служби, але цього не вийшло. Нову жінку свідок ніколи не бачив, не знає, як вона виглядає. ОСОБА_21 завжди був зі своїми дітьми. На час реабілітації свідок завжди бачив ОСОБА_21 вдома за місцем його проживання.

Свідок ОСОБА_12 (сусідка ОСОБА_21 ) повідомила, що у відповідні періоди часу вона, щодня гуляючи з внуками, бачила ОСОБА_21 зі своїми дітьми. Про другу жінку взагалі ніколи не чула.

Свідок ОСОБА_13 (колишній побратим ОСОБА_21 , з червня-липня 2022 року по квітень 2023 року разом служили на війні) повідомив суду, що систематично перебував з ОСОБА_21 на одній позиції в районі ведення бойових дій. ОСОБА_21 розповідав свідку, що хоче укласти фіктивний шлюб, щоб демобілізуватися. Про нову жінку розповідав, що вона має багато дітей, і в разі одруження з нею, він зможе звільнитися зі служби. Свідок вважав, що ОСОБА_21 уклав фіктивний шлюб. Коли у травні ОСОБА_21 востаннє відбував на службу, то ОСОБА_23 його не проводжала. ОСОБА_21 завжди говорив тільки про дітей.

Свідок ОСОБА_14 (товариш та колишній побратим ОСОБА_21 , з серпня 2022 року по листопад-грудень 2022 року разом служили на війні) вказав суду, що ОСОБА_21 ділився зі свідком своїми проблемами; казав, що шкодує про укладення шлюбу з другою жінкою. Казав, що він розписався з дівчиною, але то була помилка.

Свідок ОСОБА_15 (друзі сім`ї Онуфриків та куми) повідомила, що знала ОСОБА_21 протягом 13 років. Останній раз він приїжджав додому у квітні. Був у свідка вдома, допомагав робити по електриці. Розповідав про дітей і про першу дружину. Про другий шлюб свідок дізналася лиш на похороні ОСОБА_21 . За другу дружину ніколи нічого не розказував. На похороні ОСОБА_23 не стояла з родиною ОСОБА_21 , а стояла збоку.

Представником Позивача також надано до матеріалів справи через канцелярію суду роздруківки з месенджеру у телефоні ОСОБА_24 , де міститься його спілкування з контактом під назвою « ОСОБА_30 ».

Суд не приймає вказану роздруківку до уваги під час розгляду справи, оскільки не отримано дозволу від особи з ніком « ОСОБА_30 » на оголошення вказаної переписки.

Суд також зауважує, що в підготовчому судовому засіданні, яке відбувалося за участі Відповідача ОСОБА_2 , Судом роз`яснювалося її право на подання до суду доказів на підтвердження її позиції по справі, зокрема доказів на підтвердження шлюбних відносин з ОСОБА_3 (фото, відео, переписки тощо).

Однак, на судовий розгляд справи Відповідач жодного разу не з`явилася, жодних пояснень на спростування доводів сторони Позивача не надала, хоча судом неодноразово відкладалися судові засідання саме з метою надання можливості Відповідачу висловити свою позицію по справі.

Характер даної категорії справи є особистісним, а згідно частини другої статті 41 СК України при її вирішенні справи суд бере до уваги тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Жодних посилань з наданням доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 мали бажання проживати разом (і проживали разом до та/або після реєстрації шлюбу), мали намір вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо стороною Відповідача суду не надано.

Не надано також доказів компенсації відсутнього станом на момент реєстрації шлюбу наміру створити сім`ю його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Натомість, досліджені судом докази, які надані Позивачем, пояснення свідків, свідчать про те, що намірів утворити сім`ю з ОСОБА_2 , набути прав та обов`язків подружжя у такій сім`ї у ОСОБА_3 не було.

Суд при вирішенні даної справи враховує також тривалість оскаржуваного шлюбу (5 місяців, протягом яких ОСОБА_3 проходив військову службу у місцях ведення бойових дій), наявні в матеріалах справи докази отриманих поранень (а.с.148-152), протягом лікування і реабілітації від яких він перебував у госпіталі. Зі слів Позивача у лютому 2023 року ОСОБА_3 перебував у 10-денній відпустці (яку приурочив дню народженню матері), а з 20 квітня 2023 року по 17 травня 2023 року на реабілітації після травми.

Тобто, фактично протягом 5 місяців шлюбу у ОСОБА_3 вільного від військової служби чи лікування від поранень часу не було.

Суд також враховує, що скорботне сповіщення сім`ї про смерть ОСОБА_3 надійшло не дружині (Відповідачці), а матері ОСОБА_3 Позивачу ОСОБА_1 (а.с.9). Поховання ОСОБА_3 здійснювала матір (Позивач) (а.с.10).

В ході ж розгляду справи Відповідач ОСОБА_2 не спростувала наданих стороною Позивача доказів відсутності у ОСОБА_3 наміру створювати з нею сім`ю (не спростувала фіктивності оскаржуваного шлюбу), як і не зазначила про те, що з її боку існував намір утоврити сім`ю з ОСОБА_3 .

Відношення суду до дій осіб щодо реєстрації фіктивних шлюбів для отримання можливості звільнення з військової служби є негативним. Однак, встановлення такого факту, навіть за умови його осуду, не може бути підставою для відмови в позові за наявності доведених для визнання шлюбу недійсним підстав.

Суд особливо наголошує, що відповідно до статті 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг.

В ході розгляду даної цивільної справи Відповідачем не спростовано будь-яким чином позовних вимог ОСОБА_1 про фіктивність оскаржуваного шлюбу, будь-яких пояснень чи належних доказів не надано.

Надана представником Відповідача Довідка про рух коштів по рахунку за період 06.10.2022-06.10.2022 (а.с.65), зі змісту якої вбачається, що 07.10.2022 року ОСОБА_31 на рахунок ОСОБА_2 було здійснено переказ в сумі 10 000,00 грн., не спростовує доводів Позивача, оскільки такий факт мав місце лиш один раз.

У разі набуття чоловіком обов`язку подружжя щодо утримання своєї дружини та сім`ї очевидно, що такі перекази протягом періоду оскаржуваного шлюбу мали б бути періодичними.

Необгрунованими є посилання представника у відзиві на позов на факт припинення шлюбу у зв`язку зі смертю чоловіка, як на підставу неможливості визнання його недійсним, оскільки таких умов чинне законодавство не містить.

Стосовно витрат Позивача на правничу допомогу

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду надаються договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі

№ 922/445/19.

Так, представник Позивача адвокат Рівнячок Леонід Степанович є адвокатом (свідоцтво №394 від 14.09.2007 року, видане Хмельницькою обласною КДКА).

В матеріалах справи також містяться належні документи на підтвердження повноважень адвоката Рівнячок Леоніда Степановича на представництво інтересів ОСОБА_1 .

За результатами розгляду даної цивільної справи адвокатом Рівнячок Л.С. заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в загальній сумі 43 000,00 грн. (квитанція на 13000,00 грн. (а.с.25), три квитанції по 10000,00 (а.с.185-187).

Між адвокатом та ОСОБА_1 . Договір про надання професійної правничої допомоги від 27.07.2023 року (а.с.22).

У Постанові Верховного Суду від 01.02.2023 року у справі №160/19098/21 (адміністративне провадження № К/990/30188/22) Верховним Судом зазначено наступне:

«суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».

Таким чином, на думку Суду, співмірним розміром правничої допомоги, з урахуванням складності даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, враховуючи факт задоволення позовних вимог, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, Суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу до 15 000 грн.

За таких обставин, враховуючи визначені у ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, факт відмови в задоволенні позову, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 21, 24, 28, 34, 36, 40-42 СК України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273,354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним задовольнити.

2. Визнати недійсним шлюб, зареєстрований 24 грудня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції у Івано-Франківській області, актовий запис №2976.

3. Скасувати актовий запис №2976 в Книзі реєстрації шлюбів від 24 грудня 2022 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.04.2024 року.

Суддя Домбровська Г.В.