Справа № 581/185/24
Провадження № 2/581/126/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2024 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Кузьмінського О.В., за участю секретаря судового засідання Мазур О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області, держави Україна в особі Прокуратури Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,

в с т а н о в и в :

28 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом та просив стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду у розмірі 320000 грн. та 5000 грн. у рахунок відшкодування судових витрат.

Мотивує свої вимоги тим, що 22 вересня 2022 року його було виправдано вироком Липоводолинського районного суду Сумської області за наслідками розгляду справи № 581/254/21 у кримінальному провадженні 0000015 від 11 січня 2021 року. 5 лютого 2024 року ухвалою Сумського апеляційного суду вирок Липоводолинського районного суду було залишено без змін.

Органами розслідування Сумської області та прокуратури Сумської області йому інкримінувалось вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 246 КК України, тобто незаконна порубка дерев у лісовому насадженні, що спричинило тяжкі наслідки. Кримінальне провадження розслідувалось із 11 січня 2021 року по 5 травня 2021 року органами досудового розслідування, а саме групою слідчих Роменського РВП в Сумській області. Після надходження справи до Липоводолинського районного суду з 6 травня 2021 року державне обвинувачення підтримували співробітники Роменської місцевої прокуратури.

Строк притягнення до кримінальної відповідальності тривав з 11 січня 2021 по 5 лютого 2024 року (із дня внесення відомостей до ЄРДР до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення про залишення без змін виправдувального вироку), тобто 3 роки і 24 дні.

Вказує, що під час перебування йог під слідством здійснювалися його допити, була пред`явлена підозра у вчиненні тяжкого злочину. Все це спричинило йому сильні душевні хвилювання, погіршились відносини у сім`ї, з оточуючими, знайомі відносились як до злочинця. Фактично він був позбавлений засобів до існування, оскільки ніхто не брав на роботу, навіть тимчасово. Загалом протягом більш ніж 3 років його викликали до правоохоронних органів для проведення слідчих дій та до суду для участі у судових засіданнях, витрачав для явки свої час та кошти.

Крім того, під час розслідування кримінального провадження ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду від 25 січня 2021 року було накладено арешт на його майно, зокрема дві бензопили, які були повернуті тільки після прийняття рішення Сумським апеляційним судом. Таким чином, через неправомірну поведінку правоохоронних органів, він був позбавлений можливості користуватись належним йому майном протягом тривалого часу, що створювало для нього певні незручності та змусило нести додаткові витрати, зокрема придбання нової бензопили.

У відзиві на позов представник відповідача Головного управління Національної поліції в Сумській області проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що для відшкодування громадянинові моральної шкоди в порядку, встановленому Законом необхідно встановити незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена моральна шкода. Твердження позивача стосовно заподіяння моральних втрат не доведено належними та допустимими доказами. До матеріалів позову не додані документів, які б підтверджували незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, не додані матеріали, що підтверджують погіршення стану здоров`я, що пов`язане з розслідуванням кримінальної справи, не надано доказів погіршення стосунків з друзями, сусідами, знайомими, дітьми. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, але докази на підтвердження цих обставин суду не надані.

У відзиві на позов відповідач Сумська обласна прокуратура також заперечила проти задоволення позову. Вказано, що Роменським районним відділом поліції ГУНП в Сумській області 11 січня 2021 року внесені відомості до ЄРДР за №0000015 за частиною 1 статтею 246 КК України за фактом незаконної порубки дерев. Надалі 5 квітня 2021 року правова кваліфікація кримінального правопорушення змінена на частину 4 статтю 246 КК України. У ході досудового розслідування 12 січня 2021 року постановою слідчого визнавались речовими доказами дві бензопили з шинами та ланцюгами, які вилучені на місці події як знаряддя здійснення незаконної порубки дерев на які ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 січня 2021 року накладено арешт шляхом обмеження права користуватись, розпоряджатись та відчужувати його. Арешт знятий вироком суду від 22 вересня 2022 року, який набрав законної сили 5 лютого 2024 року. Вказані речові докази, як встановлено під час досудового розслідування та судового розгляду, належали ОСОБА_3 . Також арешт накладався на вилучену деревину і зрізи з пнів та колод, які не є власністю ОСОБА_1 .

У ході досудового розслідування ОСОБА_1 5 квітня 2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 246 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_1 не затримувався, йому обирався запобіжний захід - особисте зобов`язання. За участі ОСОБА_1 проведені дві слідчі дії, а саме 5 квітня 2021 року - допит підозрюваного, 16 квітня 2021 року - слідчий експеримент. Проведений 11 січня 2021 року огляд місця події був проведений до початку досудового розслідування.

З питань відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового слідства внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності вважає, що з урахуванням положень та вимог закону позивач має право на відшкодування моральної шкоди, однак вказані вимоги в частині пред`явленої до стягнення суми є необґрунтовано завищеними. У своєму позові ОСОБА_1 негативними наслідками протиправних діянь та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди визначає сильні душевні хвилювання, які виразились у суттєвому погіршенні стосунків як у сім`ї, так і з оточуючими тощо. Разом з тим вищевказані твердження не доведено позивачем належними та допустимими доказами. Період, за який позивачу може бути відшкодована моральна шкода, слід обраховувати з 5 квітня 2021 року (дата повідомлення про підозру) по 5 лютого 2024 року (дата залишення Сумським апеляційним судом без змін вироку Липоводолинського районного суду), і такий період складає 2 роки 10 місяців.

Крім того, абзацом 3 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, тому розмір моральної шкоди має визначатись виходячи із розміру мінімальної заробітної плати за кожен день перебування під слідством і судом та складати не більше 54 400 грн (34 міс. перебування під слідством та судом).

З приводу понесених позивачем витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню та визначення суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та змісту наданих послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу.

Представником Державної казначейської служби України подано пояснення, в яких висловлено заперечення щодо задоволення позовних вимог. Зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до надмірного збагачення за рахунок Держави. Позивачем не наведено обґрунтованих розрахунків, з яких він виходить при визначенні моральної шкоди в зазначеному розмірі. Верховний Суд зробив правовий висновок, в якому визначив, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Представник позивача адвокат Шульга О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що питання відшкодування витрат на правничу допомогу має бути вирішене після надання ним необхідних доказів.

Представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечили проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзивах на позов.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

11 січня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості в кримінальному провадженні №0000015 за фактом незаконного порубу лісу із кваліфікацією правопорушення за частиною 1 статті 246 КК України. Надалі відбулася перекваліфікація правопорушення на частину 4 статті 246 КК України.

5 квітня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 246 КК України.

Вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що ним було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 246 КК України (а.с. 7-12).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 5 лютого 2024 року вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 вересня 2022 року, яким ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 4 статті 246 КК України, залишено без змін (а.с. 13-18).

При вирішенні справи суд застосовує такі норми права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина 7 статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини 1 статті 2 Закону).

Положеннями статті 3 цього Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини 3 статті 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс 18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Висновки суду по суті спору.

Суд вважає, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування позивачу було спричинено душевних хвилювань, страждань, а отже завдано моральної шкоди, оскільки перебуваючи в статусі підозрюваного та обвинуваченого він був змушений брати участь у слідчих діях, відвідувати судові засідання, доводячи свою невинуватість.

Тривале кримінальне переслідування з боку органів досудового розслідування та прокуратури, а також перебування під судом безумовно змінили нормальний життєвий уклад позивача, що призвело до зрушення його зв`язків з оточуючими, негативно вплинуло на самопочуття та душевний стан.

Невизначеність майбутньої долі та острах можливих негативних наслідків засудження через незаконне кримінальне переслідування, а санкція частини 4 статті 246 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, завдали позивачу моральної шкоди.

Дії органу досудового розслідування та прокуратури безумовно призвели до моральних страждань та вимагали від позивача значних зусиль на здійснення кроків, спрямованих на своє виправдання і реабілітацію.

Право на відшкодування моральної шкоди позивач набув на підставі виправдувального вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 вересня 2022 року у справі № 581/254/21, залишеного без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 5 лютого 2024 року.

Позивач перебував під слідством і судом протягом періоду 2 років 10 місяців (34 місяці), що починається з моменту повідомлення його про підозру у вчиненні злочину (5 квітня 2021 року) та закінчується днем набрання законної сили виправдувальним вироком суду, який у цій справі настав разом з постановленням Сумським апеляційним судом ухвали від 5 лютого 2024 року.

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, що діє під час розгляду справи (8000 грн. з квітня 2024 року відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»), та тривалість перебування під слідством і судом (34 місяці), мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 272 000 грн. (8000 Х 34 = 272 000), і цей гарантований державою розмір моральної шкоди слід стягнути на користь позивача.

На переконання суду, цей мінімальний визначений законом розмір завданої моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням під слідством і судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру.

Разом з тим суд не вбачає підстав для збільшення суми моральної шкоди, на обґрунтування чого позивач посилався на вилучення в нього 2 бензопил, що були йому повернуті тільки після прийняття рішення Сумським апеляційним судом, через що він був змушений нести додаткові витрати, зокрема придбав нову бензопилу, оскільки доказів придбання нової бензопили позивач не надав, як і не надав доказів того, що бензопила йому потрібна була саме для роботи та забезпечення свого існування.

Довід відповідача про відсутність доказів протиправності (незаконності) дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, на увагу не заслуговує, оскільки факт перебування позивача під слідством та судом, ухвалення судом виправдувального вироку, є достатньою правовою підставою для отримання компенсації від держави у порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд відхиляє довід відповідача про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із положень частини 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн. у зв`язку з таким.

Згідно із частинами 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Аналізуючи судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду про розгляд справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом суд констатує, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому вважає, що при вирішенні справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000 грн., що діє під час розгляду справи у квітні 2024 року.

Окрім того, саме Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним, і саме норми цього Закону визначають порядок визначення розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах.

На час розгляду справи не вносились зміни до статті 13 цього Закону, і цей Закон не містить норми, яка передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом виходячи із розрахункової величини, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» відсутні.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, моральна шкода, завдана діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, має бути стягнута на корить позивача з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Розподіл судових витрат по справі.

Судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений, слід віднести на рахунок держави.

У зв`язку з тим, що представником позивача в судовому засіданні було заявлено про те, що повний розрахунок понесених витрат на правничу допомогу буде надано після закінчення розгляду справи, питання про відшкодування витрат на правничу допомогу наразі не вирішується і надалі може бути вирішено за відповідної ініціативи, як це визначено частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 272 000 (двісті сімдесят дві тисячі) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області (м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 23, ).

Відповідач: держава Україна в особі Прокуратури Сумської області (м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, ).

Третя особа: Державна казначейська служба України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Повне рішення складене 2 травня 2024 року.

Суддя О. В. Кузьмінський