Справа № 338/1652/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/437/24
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача: Фединяка В. Д. (суддя-доповідач)

суддів: Томин О.О., Василишин Л.В.

секретаря Гудяк Х.М.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Малетина А.Я.

вислухавши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Малетина Андрія Ярославовича на ухвалу Богородчанського районного суду від 25 січня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: ТОВ «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 та ТОВ «Кампсіс Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ТОВ «Дебт Форс» звернулось в суд із заявою заінтересовані особи: ТОВ «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 та ТОВ «Кампсіс Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником,

Заявлені вимоги обґрунтовувало тим, що 24.12.2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення по справі: №338/1652/15-ц про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором: № 500971550. 29.07.2021 року ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в наведеній судовій справі, а саме: №338/1652/15-ц, було замінено сторону виконавчого провадження (стягувана) - ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ "Вердикт Капітал". 20.10.2021 року ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області було видано дублікат та поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №338/1652/15-ц , виданого Богородчанським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості. 02.02.2023 року між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "Кампсіс" було укладено Договір № 02-02/23 про відступлення (купівлю-продаж прав вимоги, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило ТОВ "Кампсіс", а ТОВ "Кампсіс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 500971550. 11.05.2023 року між ТОВ "Кампсіс" та ТОВ "Дебт Форс" було укладено Договір № 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кампсіс" відступило ТОВ "Дебт Форс", а ТОВ "Дебт Форс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 500971550. Вважало, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якої відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Ураховуючи наведене, товариство просило постановити ухвалу, якою замінити сторону, а саме : первісного стягувача ТОВ "Вердикт Капітал" його правонаступником ТОВ "Дебт Форс" за рішенням, яке ухвалив Богородчанський районний суд Івано-Франківської області у справі № 338/1652/15-ц від 24.12.2015 року.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 25 січня 2024 року Заяву ТОВ «Дебт Форс», заінтересовані особи: ТОВ «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 та ТОВ «Кампсіс Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником задоволено.

Замінено стягувача ТОВ "Вердикт Капітал" (КОД юридична адреса:

вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 -Б, м. Київ, 04053) на ТОВ "Дебт Форс" (, 02121, місто Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, Офіс 602), у виконавчому провадженні з виконання рішення Богородчанського районного суду від 24 грудня 2015 року у справі № 338/1652/15-ц про стягнення заборгованості за договором № 500971550 віл 13.02.2015 року боржник ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Малетин А.Я. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та відмовити ТОВ «Дебт Форс» у задоволенні заяви про заміну сторни у виконавчому провадженні посилаючись на те, що додані реєстри боржників про відступлення права вимоги містять інші суми заборгованості баржника, які не відповідають виконавчому документу та не містять дати кредитного договору, за яким відступається право вимоги. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена на припущеннях, так як на думку представника апелянта, суд належно не перевірив, чи відступлення по Договору №11-05/23 має відношення до рішення Богородчанський районний суд Івано-Франківської області від 24.12.2015 року.

18 березня 2024 року директор Товариства з обмеженою відповаідальність «Дебт Форс» ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що 11.05.2023 року між ТОВ "Кампіс" та ТОВ "Дебт Форс" (Заявником) було укладено Договір N. 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кампсіс" відступило ТОВ "Дебт Форс", а ТОВ "Дебт Форс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором N° 500971550. ТОВ «Дебт Форс» не оскаржує, процесуальні документи постановлені в даній справі та дії вчинені у виконавчому провадженні, в даному випадку має місце заміня стягувача на правонаступника у відкритому виконавчому провадженні, що надає підстави ствержувати про те, що подана апеляційна скарга - безпідставна. Крім того, матеріали даної цивільної справи містять всі належні та допусимі докази щодо переходу прав вимоги до Боржника - ТОВ «Дебт Форс», які боржником не спростовані та підписані сторонами Акти приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому вигляді.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її адвокат Малетин А.Я. підтримали доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представники ТОВ «Дебт Форс», ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Кампсіс Фінанс» у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явились у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постановлючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що боржник та її представник не надали суду доказів сплати заборгованості за кредитним договором №500971550 від 13.02.2015р., за заочним рішенням Богородчанського районного суду від 24.12.2015р., у даній справі №338/1652/15-ц. Обставини переплати суми боргу за іншим кредитним договором № від 22.01.2015р., на що вказує представник боржника, посилаючись на довідку вих.№26 від 27.11.2023р. про погашення заборгованості в сумі 37 313,02 гривень до 13.06.2016р. по договору № від 22.01.2015р. та посилаючись на квитанцію про сплату боргу 13.01.2022р. за договором № від 22.01.2015р. в сумі 30 000 гривень, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки не стосуються предмету судового розгляду. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити заяву ТОВ "Дебт Форс" про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 24.12.2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення по справі: №338/1652/15-ц про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором: № 500971550.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2021 року справа №338/1652/15-ц, замінено сторону виконавчого провадження (стягувана) - ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ "Вердикт Капітал".

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 року видано дублікат та поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №338/1652/15-ц , виданого Богородчанським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

02.02.2023 року між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "Кампсіс" укладено Договір № 02-02/23 про відступлення (купівлю-продаж прав вимоги, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило ТОВ "Кампсіс", а ТОВ "Кампсіс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 500971550.

11.05.2023 року між ТОВ "Кампсіс" та ТОВ "Дебт Форс" було укладено Договір № 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кампсіс" відступило ТОВ "Дебт Форс", а ТОВ "Дебт Форс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 500971550.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи -правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) та Верховний Суд, зокрема у постановах від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12 (провадження № 61-1684св22), від 05 липня 2023 року у справі № 712/8159/15 (провадження № 61-14995св21).

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 73-75 постанови Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 зазначено, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що додані реєстри боржників про відступлення права вимоги, містять інші суми заборгованості боржника, які не відповідають виконавчому документу та не містять дати кредитного договору, за яким відступається право вимоги, оскільки спростовується наявністю у вказаних реєстрах номеру договору, за яким відступається право вимоги №500971550. Цей номер первинного договору відповідає номеру кредитного договору №500971550 від 13.02.2015р., укладеного з боржником ОСОБА_1 зазначеного в заочному рішенні Богородчанського районного суду від 24.12.2015р.

Крім того, статтею 204 ЦК України визначено презумцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір про відступлення прав вимоги між ТОВ "Кампсіс" та ТОВ "Дебт Форс" № 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кампсіс" відступило ТОВ "Дебт Форс", а ТОВ "Дебт Форс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 500971550 не визнано недійсним.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язку виконання рішення суду. З огляду на те, що ТОВ "Дебт Форс" набуло всіх прав кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникли за кредитним договором № 500971550

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малетина Андрія Ярославовича залишити без задоволення. Ухвалу Богородчанського районного суду від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

О.О.Томин