Справа № 342/228/24
Провадження № 2/342/237/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

за участю

представника позивача адвоката Бундзяк У.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 24 лютого 2021 р. у сумі 27 250 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в лютому 2021 року до позивачки звернувся ОСОБА_1 з проханням позичити йому грошові кошти. Враховуючи, що позивачка знала відповідача і на той час в неї була необхідна сума грошей, вона погодилася позичити 27 250 грн. за умови повернення йому зазначеної вище суми до 31травня 2021 року. Саме на цих умовах, 24.02.2021 вони з відповідачем і уклали договір позики. На підтвердження факту укладення такого договору ОСОБА_1 в присутності свідка ОСОБА_3 отримав від позивачки кошти та власноручно написав, підписав розписку в якій зазначив суму позики та термін виконання зобов`язання. Свої зобов`язання відповідач належним чином та в повному обсязі не виконав. На вимоги позивачки щодо повернення коштів відповідач неодноразово просив відтермінування, посилаючись на незадовільний фінансовий стан. А впродовж останніх місяців уникає зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки. Тобто, наміру добровільного врегулювання даного спору зі сторони боржника нема. Саме тому. позивачка змушена звернутися до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області в складі головуючого судді Гайдича Р.М. від 15.02.2024 дану справу прийнято до розгляду та відкрити провадження в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Судове засідання по справі було призначено на 14 березня 2024 року.

В судове засідання 14.03.2024 позивач та представник позивача-адвокат Бундзяк У.М. не прибули, через канцелярію суду, представником позивача адвокатом Бундзяк У.М. була подана заява про розгляд справи без позивача й представника.

Відповідач в поданій заяві від 14.03.2024 зазначив, що розписку не визнає дійсною через неправильність складеного договору. Жодних грошей (готівки) від ОСОБА_2 він не отримував. Розписка була умовою для його виїзду за кордон в рахунок аліментів. Станом на той час боргу не мав, витяг (копію) з виконавчої служби надає до справи.

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року визнано обов`язкову явку та участь позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, на 16 квітня 2024 року.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бундзяк У.М. ствердила, що позивача не може прибути в судове у зв`язка уз тим. що на даний час перебуває у відряджені відповідно до наказу № 41/01-04 від 15.04.2024 Чернятинського ліцею Городенківської міської ради «Про відрядження ОСОБА_2 ».

З приводу заявленого позову, представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав наведених в позові. Ствердила, що відповідач відповідно до наданої ним розписки позивачу грошей не повернув у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 27 250 грн та судовий збір понесений позивачкою при подачі даного позову.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, ствердив, що дану розписку він писав бо мав борг по аліментах і хотів виїхати за кордон. Гроші повернув, передавав через свого знайомого, місцезнаходження якого йому на даний час не відоме, він десь за кордоном. Доказів про повернення грошей позивачці немає. Можливостей повернути кошти ще раз немає.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

В ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 03 листопада 2009 року розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 102.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 позивачка ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

24 лютого 2021 року позивач ОСОБА_2 , 1987 р.н., передала у борг відповідачу ОСОБА_1 , 1985 р.н., кошти в сумі 27 250 грн, про що відповідач дав відповідну розписку про одержання даних коштів, оригінал якої долучено до матеріалів справи представником позивача.

Відповідно до розписки від 24 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався повернути вказану суму коштів до 31 травня 2021 року.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1ст.509 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач 24 лютого 2021 року надав письмову розписку про отримання від позивача 27 250 грн , вказану суму зобов`язався повернути до 31 травня 2021 року.

Таким чином, відповідно до ст.253 ЦК України строк перебігу починається з 25 лютого 2021 року, тобто з наступного дня після отримання відповідачем у позивача грошових коштів.

Позивачка із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 24.02.2021 звернулася до суду 13.02.2024, тобто у строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У встановлений в договорі термін відповідач не повернув позику, таким чином, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором позики (розпискою) від 24.02.2021 перед позивачем становить 27 250 грн.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи будь яких доказів, які б підтверджували твердження відповідача про те, що він жодних грошей (готівки) від ОСОБА_2 не отримував, а розписка була умовою для виїзду за кордон в рахунок аліментів, суду не надано.

Також суд звертає увагу, що відповідач ствердив в судовому засіданні про повернення ним особисто коштів після написання розписки позивачці, через свого знайомого, місце перебування якого йому на даний час невідомо. Однак доказів повернення коштів позивачці відповідач не надав.

Таким чином, будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики (розпискою) та доводи позивача суду не представлено.

Відсутність коштів у відповідача не є підставою для відмови у задоволенні даного пзову.

Як зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Висновки суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи до уваги викладене, пояснення учасників справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, питання судових витрат вирішити згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 16, 204, 526, 527, 530, 612, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики від 24.02.2021, у розмірі 27 250,00 грн. (двадцять сім тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.(одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_2 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 19.04.2024.

Суддя: Гайдич Р. М.