ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2812/24 Справа № 204/8870/23 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О.В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати (суддя першої інстанції Приваліхіна А.І.),

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, з 02 листопада 2022 року по 01 травня 2023 року в сумі 297359,36 грн, та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 52627,61 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 297359 гривень 36 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків його виплати у розмірі 52627 гривень 61 копійка.

Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь Держави судовий збір у сумі 2426 гривні 40 копійок.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» Ященко А.В., та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неправильним тлумаченням закону, та без з`ясування обставин справи, які мають значення для її вирішення.

Мотивує скагу тим, що під час вирішення питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивачки не враховані інтереси відповідача. Стягнення середнього заробітку у розмірі 297359,36 грн є додатковим фінансовим тягарем для Державного підприємства, який ускладнює велику кількість процесів на підприємстві.

Представник ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» Ященко А.В., просила рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року змінити в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 297359,36 грн зменьшивши суму до 50 000,00 гривень.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони до судового засідання не зявились, про час та місце розгялуд справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 1990 року по 01 листопада 2022 року позивачка працювала у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а. с. 13-18).

01 листопада 2022 року відповідачем звільнено позивачку за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням виходом на пенсію, на підставі наказу № 2545/к від 01 листопада 2022 року (а. с. 13-18).

02 березня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено судовий наказ у справі № 204/3021/23 про стягнення ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 нарахованої але невиплаченої заробітної плати у розмірі 402683 гривні 34 копійки. Судовий наказ набрав законної сили 28 квітня 2023 року (а. с. 11).

22 лютого 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено судовий наказ у справі № 204/2242/23 про стягнення ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року. (а. с. 12).

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень 03 травня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено у справі 204/6490/23 постановлено ухвалу суду, якою скасовано судовий наказ Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 22 лютого 2023 року про стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року в сумі 151002 гривні 80 копійок.

Задовольняючі позовну вимогу про стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при звільненні не провів з позивачкою остаточний розрахунок та не виплатив позивачці нараховану їй заробітну плату.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно достатті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП Українипередбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначеністаттею 116цього Кодексу,при відсутностіспору проїх розмірпідприємство,установа,організація повиннівиплатити працівниковійого середнійзаробіток завесь часзатримки подень фактичногорозрахунку,але небільш якза шістьмісяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 01/11-23/10 від 23 січня 2023 року, що видана позивачці відповідачем, її середньоденний заробіток, розрахований останнім відповідно до вимог Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, становить 2323 гривні 12 копійок (а. с. 10).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що так як ОСОБА_1 , яка звільнена 01.11.2022 року, не були виплачені всі належні їй суми у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995№100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. (п. 8 Порядку).

З огляду на вищевикладене та те, що час затримки обмежений відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України шістьма місяцями, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку, з 02.11.2022 року (наступний день після звільнення) до 01.05.2023 року (останній день шестимісячного строку) становить 128 дні.

Кількість робочих днів за період з 02 листопада 2022 року по 01 травня 2023 складає 128 дні, а саме: листопад 2022 року 21 день, грудень 2022 року 22 дні, січень 2023 року 22 дні, лютий 2023 року 20 днів, березень 2023 року 23 дні, квітень 2023 року 20 днів.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 02 листопада 2022 року по 01 травня 2023 року складає 297359 гривень 36 копійок, виходячи із розрахунку (2323 гривні 12 копійок х 128 дні = 297359 гривень 36 копійок.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції, розміром середнього заробітку за період з 02.11.2022 року до 01.05.2023 року у розмірі 297359,36 грн. 13 коп., виходячи з розрахунку 128 робочих дня та середньоденної заробітної плати 2323 грн. 12 коп.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1статті 9 ЦК Українитака спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченомустаттею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно достатті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)та в постанові Верховного суду від 09 вересня 2020 року провадження № 61-2578св19.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума середнього заробітку є несправедливою та не відповідає балансу між інтересами працівника та роботодавця, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки з урахуванням періоду невиплати заробітної плати, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 297359,36 грн., стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку, судом першої інстанції було враховано, що позивачка просила сягнути суму заборгованості тільки за пів року.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

На думку колегії суддів, визначений судом розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідає принципу розумності виваженості та справедливості та не призведе до надмірного тягаря для відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська»» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи