ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1132/24 Справа № 178/1449/21 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В.В Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буденкова Наталія Вікторівна, на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року в цивільній справі номер 178/1449/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року до Криничанського районного суду Дніпропетровської області звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №С02.199.73634 від 26 серпня 2016 року відповідач, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит.

02.12.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12/89, у відповідності до якого, ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за оплату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №12/89 від 02.12.2020 року, реєстру боржників №1 від 02.12.2020 року, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №С02.199.73634 від 26 серпня 2016 року у сумі 211798,48 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 98456,64 грн; заборгованість за відсотками 113341,84 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості за договором та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №С02.199.73634 від 26 серпня 2016 року у розмірі 211798,48 грн з яких: 98456,64грн. заборгованість за основним боргом, 113341,84 заборгованість за відсотками та судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду - залишено

без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буденкова Н.В., подав апеляційну скаргу, просив скасувати заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням процесуальних та матеріальних норм права.

Будь-які зворотні повідомлення про те, що відповідач сповіщений про місце, дату та час розгляду справи та не з`явився до суду без поважних причин в порядку статті 128 ЦПК України відсутні, а також відсутні докази направлення смс-повідомлень про призначенні дати слухання, в тому числі і 11.04.2022 року день прийняття заочного рішення.

Також відсутня ухвала про заочний розгляд справи.

При винесені оскаржуваного рішення судом першої інстанції не надано правову оцінку тому, що пунктом 2 умов Угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 26.08.2016 №С02.199.73634 банк відкрив клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 , операції за яким можуть здійснюватися за дебетово-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках угоди та договору, та випустив клієнту міжнародну платіжну картку терміном дії 2 (два) роки з моменту її випуску (надалі кредитна картка). Відповідно до пункту 3.2 угоди ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становив 39500,00 грн.

Судом не встановлено, та матеріали справи не містять жодного доказу про те, що відповідачу був збільшений та виданий кредит у розмірі основної суми 98456,64 грн, на які нараховані відсотки у розмірі 113341,84 грн, також матеріали справи не містять інформації, яка б підтверджувала, що відповідачу була надана інша кредитна картка з терміном дії з 25.09.2018 по день укладання договору факторингу.

Виписка по рахунку не містить доказу того, що банк видав кредит у розмірі заборгованості 98456,64 грн, також відсутні платіжні доручення про видачу такої суми кредиту відповідачу. Натомість виписка по рахунку підтверджує, суму витрачених коштів та суму повернутих коштів, які рівні між собою.

Матеріали справи не містять розрахунку заборгованості саме по укладеній Угоді від 26.08.2016 року №С02.199.73634 з розшифруванням сум, які були надані відповідачу, термінів прострочення, відсотку на залишок кредиту, як того вимагають умови п. 3.4 Угоди.

Судом при прийнятті рішення не взято до уваги, що відповідно до постанови правління Національного банку від 10.05.2007 року №168, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість» (яка діяла на момент підписання Угоди) банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Судом не з`ясовано підставу виникнення заборгованості відповідача перед банком, як і не встановлено підстави передання неіснуючого боргу у розмірі 211798,48 грн по договору факторингу №12/89 від 02.12.2020 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Договір факторингу №12/89 від 02.12.2020 року не може бути підставою для стягнення заборгованості, оскільки він не заснований на основному договорі, а саме угоді від 26.08.2016 року №С02.199.73634 між банком і відповідачем.

Термін дії кредитної картки закінчився 25.09.2018 року також не зрозуміло, яким чином нараховані відсотки у сумі 113341,84 грн, на підставі ст. 1048 ЦК України, або статті 625 ЦК України, як правомірне чи неправомірне користування.

Від позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року по справі №178/1449/21- залишити без змін.

Позивач вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит.

Позивачем до відповіді на відзив було додано належним чином засвідчену копію витягу додатку №1 до договору факторингу №12/89 від 02 грудня 2020 року, реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, як підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №02.199.73634 від 26.08.2016 року.

Крім того, до позовної заяви було додано повідомлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» про відступлення прав вимоги за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку та передачу персональних даних відповідача до бази персональних даних.

При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки первісного позикодавця, i таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Додатком до кредитного договору №C02.199.73634 від 26.08.2016 року є довідка повідомлення, відповідно до якої ОСОБА_1 підтверджує, що кредитодавцем 28.06.2016 року, до підписання кредитного договору, було надано в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Сторонами були визначені та погоджені між собою усі істотні умови надання кредиту, відповідно до яких була розрахована відповідна заборгованість, а також порядок отримання коштів згідно з кредитним договору №C02.199.73634 від 26.08.2016 року.

Відповідно до виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 проглядається оборот операції по поточному рахунку (по дебету та кредиту), що відповідач користувався кредитним лімітом, та більше того вносив платежі на погашення заборгованості за кредитним лімітом.

Виписка по поточному рахунку № НОМЕР_1 з 26.08.2016 року по 02.12.2020 року розроблена, видана, оформлена первісним кредитором - АТ « Ідея Банк», та є офіційним документом, який підтверджує надання ОСОБА_1 кредиту шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідача, що підтверджується розрахунком заборгованості. Всі нараховані відсотки нараховувались виключно первісними кредиторами, що й підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості, яка додана до позовної заяви та містить інформацію по кожній окремій частині заборгованості (основний борг, проценти).

Кредитні договори, укладені з ОСОБА_1 недійсними не визнані та не розірвані в судовому порядку, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину.

Позивач вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права та справа №178/1449/21 розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 26 серпня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено угоду №C02.199.73634 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с. 4-5).

Відповідно до п. 2 угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску.

Як йдеться в п. 3 договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн (п.п. 3.1. Договору); ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 39500,00 грн (п.п. 3.2. Договору); процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних (п.п. 3.3. Договору).

Також 26 серпня 2016 року ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_1 підписано довідку-повідомлення про умови кредитування, відповідно до якої сума кредиту складає 39500,00 грн; термін користування кредитом 12 місяців; орієнтовна реальна процентна ставка, річних 58,70% (а.с. 10).

З виписки з рахунку ОСОБА_1 з 26.08.2016 року по 02.12.2020 року вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача з 29.08.2016 року по 25.09.2018 року. За рахунком відповідача здійснювалось видача кредитних коштів, погашалось тіло кредиту, визначалось прострочення (а.с. 14-37).

Як вбачається з довідки-розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 становить 211798,48 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом 98456,64 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 113341,84 грн (а.с. 13).

ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем підписано заяву про щомісячний дохід клієнта банку (а.с. 9).

02 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12/89, відповідно до положень якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», починаючи з 02 грудня 2020 року перейшло право вимоги за договором №C02.199.73634 від 26 серпня 2016 року, який укладений між AT «Ідея Банком» та ОСОБА_1 (а.с. 39-41).

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 24 грудня 2020 року складено на ім`я ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором (а.с. 38).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №12/89 від 02.12.2020 року за договором №C02.199.73634 від 26 серпня 2016 року укладеним з відповідачем, мається розмір заборгованості в сумі 211798,48 грн (а.с. 42).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним судом встановлено, що судове рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ухвалено заочно.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Матеріали цивільної справи не містять відомостей, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, N 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, апеляційний суд вважає, що цей довід апеляційної скарги є обґрунтованим і судове рішення підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним

належним чином.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Судом встановлено, 26 серпня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено угоду №C02.199.73634 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Відповідно до п. 2 угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску.

Як йдеться в п. 3 договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн (п.п. 3.1. Договору); ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 39500,00 грн (п.п. 3.2. Договору); процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних (п.п. 3.3. Договору).

З виписки з рахунку ОСОБА_1 з 26.08.2016 року по 02.12.2020 року вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача з 29.08.2016 року по 25.09.2018 року. За рахунком відповідача здійснювалось видача кредитних коштів, погашалось тіло кредиту, визначалось прострочення. Тобто, клієнт користувався вказаною карткою.

З довідки-розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить 211798,48 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом 98456,64 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 113341,84 грн (а.с. 13).

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки з наявних у справі доказів встановлюється факт укладення кредитного договору та наявність заборгованості відповідача за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що виписка та довідка-розрахунок не можуть бути доказами в цій справі, апеляційний суд не приймає, оскільки такі доводи спростовуються наявними в справі документами. До того ж відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження цих доводів.

Крім того, ним також не надано належних та допустимих доказів на спростування вимог позову.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буденкова Наталія Вікторівна, задовольнити частково.

Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №С02.199.73634 від 26 серпня 2016 року у розмірі 211798,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: