ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/779/16-ц

провадження № 22-ц/4809/454/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Дуковський О. Л.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2023 року (суддя Нерода Л.М.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов

У березні 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.01.2012, яка станом на 02.02.2016 становить 14 786,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 27.01.2012 між ПАТ «Акцент-Банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Акцент-Банку». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом №СП-2010-911 від 17.08.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується особистим підписом позичальника у заяві.

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Акцент-Банку» відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8 000 грн.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору, натомість відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 02.02.2016 виникла заборгованість в загальному розмірі 14 786,12 грн, яка складається з:

-8000,00 грн - заборгованості за кредитом;

-4755,83 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-850,00 грн - заборгованість за пенею та комісією;

-а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-- 500,00 грн штраф фіксована частина;

-680,29 грн штраф (процентна складова).

У відзиві на позов відповідач позов не визнав. Вказав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. ОСОБА_1 заперечує факт укладення договору між ним та позивачем, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують факт отримання ним від банку кредитних коштів, момент їх видачі, спосіб видачі, період часу протягом якого та в якій частці здійснювалась виплата коштів відповідачу, рух коштів по рахунку. Стверджує, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують ті обставини на які він посилається, та щодо яких виник спір (а.с. 98-99 том 1).

Представник відповідача подав до суду заяву в якій просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог, в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 850,00 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500,00 грн. Вказує, що з розрахунку заборгованості, наданого банком вбачається, що станом на 30.08.2013 сума загального залишку заборгованості за кредитом становить 8 000 грн, з цієї ж дати порушуються строки платежів. Отже, 31.08.2012 уже виникли підстави, які давали позивачу право на пред`явлення позовних вимог щодо стягнення штрафів та процентної складової, однак банк звернувся з даними вимогами лише 03.03.2016, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст. 258 ЦК України (а.с.139 том 1).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 02 лютого 2016 року за кредитним договором б/н від 27 січня 2012 року в сумі 8 000,00 грн; в іншій частині позову відмовлено; здійснено розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «Акцент-Банк» не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав через суд.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в решті вимог, суд виснував, що відсутні підстави виснувати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Роздруківка із сайту позивача, на яку посилається банк належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Згідно поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2023 року, в частині задоволених вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість, за кредитним договором б/н від 27.01.2012, станом на 02.02.2016 в сумі 8 000 грн та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Скаржник заперечує отримання від позивача кредитних коштів в сумі 8 000 грн.

Вказує, що в підтвердження отримання ОСОБА_1 коштів, позивач до відповіді на відзив додав виписку по кредитній картці. Однак в графі «Рахунок» даної виписки вказано угоду № 8АМАВ8420 від 22.07.2013. В позовній заяві про дану угоду позивач взагалі не зазначає, а лише посилається на договір №б/н від 27.01.2012, в зв`язку з чим, вважає дану виписку неналежним та недопустимим доказом.

Додає, що навіть якби він і підписав договір, то сам факт підписання кредитного договору сторонами не є фактом надання коштів за таким договором. Підписання такого договору є лише правовою підставою для надання коштів. Факт отримання коштів позичальником має підтверджуватися відповідними фінансовими документами за підписом позичальника.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 від позивача кредитних коштів, момент (час, місце, дату) їх видачі, спосіб видачі, періоду часу, протягом якого та в якій частці здійснювалась виплата коштів відповідачу, рух коштів по рахунку.

ОСОБА_1 акцентує увагу, що позивач в додаток до позовної заяви подав до суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 27.01.2012, станом на 02.02.2016. Згідно даного розрахунку в графі «Сплачено відсотків» сплачено відсотків на суму 733,89 грн (117,89 грн сплачено 20.08.2014; 616,00 грн - 17.09.2014), а у графі «Сума погашення за наданим кредитом» сплачено кредиту 2 213,89грн (810,00 грн - 30.07.2013; 104,93 грн - 11.12.2013; 612,00 грн - 20.08.2014; 686,00 грн - 17.09.2014). Тобто, на думку відповідача, позивач визнає ту обставину, що за договором №б/н від 27.01.2012 сплачено (фактично повернуто) відповідачем 2 947, 78 грн (733,89 грн + 2 213,89 грн).

У зв`язку з цим, твердження банку про наявність заборгованості за договором, станом на 02.02.2016, у сумі 8 000,00 грн не відповідає дійсності і дана вимога є безпідставною.

Відповідач вважає, що сплачені ним кошти, які позивач безпідставно зарахував на погашення відсотків та інші зарахування при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві-анкеті, підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 лютого 2024 відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву до 15 лютого 2024 року.

12 лютого 2024 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

26 лютого 2024 року з пропуском встановленого судом строку, на адресу суду надійшов відзив АТ «Акцент-Банк» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Відзив не містить клопотання про продовження процесуального строку, встановленого судом для подачі відзиву, як і не містить обґрунтувань неможливості подати його у встановлений судом строк.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Оскільки відзив Акціонерним товариством «Акцент-Банк» подано до суду апеляційної інстанції поза межами строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження для подачі відзиву, а також не надано належних підтверджуючих доказів, що унеможливили вчасно подати відзив, то даний відзив підлягає залишенню без розгляду.

Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів.

Обставини справи встановлені судами

27.01.2012 ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку». Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с.7 том 1).

В анкеті-заяві позичальника від 27.01.2012 року процентна ставка за кредитом не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За договором про надання банківських послуг відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позивачем до матеріалів справи долучено Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», який не містить підпису відповідача про ознайомлення з ним (а.с.9-22 том 1).

З розрахунку заборгованості наявного в матеріалах справи вбачається, що станом на 02.02.2016 у відповідача утворилась заборгованість за договором б/н від 27.01.2012 в загальному розмірі 14 786,12 грн , яка складається з:

-8 000,00 грн - заборгованість за кредитом;

-4755,83 грн заборгованість по процентам за користування кредитом;

-- 850,00 грн заборгованість за пенею та комісією;

-а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн штраф фіксована частина; - 680,29 грн штраф (процентна складова) (а.с.5-6 том 1).

Заперечуючи факт підписання кредитного договору, відповідачем заявлялося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оплату якої сторона брала на себе. Вказане клопотання було задоволено ухвалою суду від 23.08.2019. Разом з тим, експертиза не проведена через несплату відповідачем.

З виписки по рахунку відповідача, наданої на виконання ухвали суду від 15 вересня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 за період з 31 січня 2012 року по 02 лютого 2016 користувався кредитними коштами. Зокрема, відповідач здійснював покупки товарів в магазинах, знімав готівку в банкоматах, поповнював свою картку, та здійснював часткове погашення взятого на себе зобов`язання (а.с.4-7 том 2).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно статті 367 ЦПК України суд переглядає рішення лише в частині оскаржених та задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Спір в даній справі виник внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «Акцент-Банк» не повернуті, а тому позивач вимагає захисту своїх порушених прав шляхом пред`явлення даного позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

27.01.2012 ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку». Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с.7 том 1).

З розрахунку заборгованості наявного в матеріалах справи вбачається, що станом на 02.02.2016 у відповідача утворилась заборгованість за договором б/н від 27.01.2012 в загальному розмірі 14 786,12 грн , яка складається з:

-8 000,00 грн - заборгованість за кредитом;

-4755,83 грн заборгованість по процентам за користування кредитом;

-- 850,00 грн заборгованість за пенею та комісією;

-а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн штраф фіксована частина; - 680,29 грн штраф (процентна складова) (а.с.5-6 том 1).

З виписки по рахунку відповідача, виходить, що ОСОБА_1 за період з 31 січня 2012 року по 02 лютого 2016 користувався кредитними коштами. Зокрема, відповідач здійснював покупки товарів, знімав готівку в банкоматах з власної картки, поповнював свою картку, та здійснював часткове погашення взятого на себе зобов`язання (а.с.4-7 том 2).

Так, згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З наданої Анкети-Заяви встановлено, що вона заповнена із зазначенням інформації про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останнім проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, згоден оформити дану послугу (а.с.7).

За наданою банком виписки по рахунку відповідач користувався грошовими коштами.

Вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано альтернативного, наданого позивачем, розрахунку заборгованості, за наслідком якого під сумнів поставлений був розрахунок позивача та доказів погашення заборгованості, які б спростували заборгованість в цілому чи в частині.

В підставу оскарження рішення суду відповідач вказує те, що він не отримував кошти в розмірі 8 000 грн, так і те, що банком безпідставно було зараховано в рахунок погашення заборгованості за відсотками суму, яку він погашав як використане тіло кредиту.

Фактично скаржник заперечує факт отримання кредитних коштів, проте все ж таки зазначає, що позивач безпідставно зараховував на погашення відсотків сплачені ним кошти в рахунок тіла кредиту.

Апеляційний суд акцентує увагу відповідача, що в суді першої інстанції він про зазначене не вказував, а взагалі заперечував отримання коштів та факт підписання договору з позивачем. Крім того, заперечуючи підписання/укладання кредитного договору, ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Вказане клопотання задоволено ухвалою суду від 23.08.2019, проте експертиза не була проведена через позицію відповідача, несплату.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами правильність наданого банком розрахунку, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Виходячи з викладеного, встановивши наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000,00 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку та не спростовується відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту у розмірі 8 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Апеляційний суд враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

О.Л. Дуковський