Справа №489/4088/23
Провадження №2/489/150/24
УХВАЛА

18 квітня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Ставратій Я.С.,

за участю: представниці позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини

встановив.

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить усунути перешкоди з боку ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини, визначивши для ОСОБА_2 порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: безперешкодні зустрічі з дитиною кожного вівторка та кожної суботи з 10:00 год. до 19:00 год. без присутності матері дитини; безперешкодне проведення з дитиною відпустки до 28 діб на рік для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з правом виїзду за межі країни перебування дитини; безперешкодні зустрічі з дитиною 10 вересня кожного року (день народження дитини) як в присутності матері так і без неї; право спілкуватися з дитиною по телефону та за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини у будь-який день та у будь-який час, починаючи з 09:00 год. до 21:00 год., з урахуванням режиму дня та зайнятості дитини; право спілкуватися з дитиною по відеозв`язку через за стосунки Vider, Telegram, WhatsApp, Skype 4 рази на тиждень мінімум 30 хвилин, з урахуванням режиму дня та зайнятості дитини, за домовленості з матір`ю але без її перешкод та присутності у відео; право проводити час із сином впродовж 14 днів на пів року, поки дитина з матір`ю перебувають на території Канади та право виїжджати з дитиною за межі Канади у відпустку до 28 діб на рік.

Мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2016 року. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2023. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України відповідачка разом з сином виїхала за кордон та на даний час перебуває у Канаді. З лютого 2023 року відповідачка позбавила його можливості спілкування з дитиною за телефоном та по відеозв`язку. Він намагався врегулювати спір в позасудовому порядку та звернувся до відповідачки з письмовою вимогою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вжиття невідкладних заходів щодо належного догляду за дитиною, огляду дитини лікарем та надання результатів огляду. Проте, його вимога залишилася без задоволення. Вважає, що відповідачкою порушуються його права як батька дитини, а тому він змушений звернутися до суду з дійсним позовом.

Від представниці відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивач не хотів і не здійснював належним чином виховання і матеріальне становище сина, навіть попри те, що відповідачка просила приймати участь у житті дитини, його вихованні, розвитку та оздоровленні. 05 березня 2023 року позивач заблокував відповідачку у всіх соціальних мережах після запиту відповідачки про забезпечення майбутнього дитини. Крім того, позивач неодноразово вчиняв сварки, застосовував насилля до відповідачки та сина. 23 березня 2022 року відповідачка звернулася до консульства України в Польщі через ухиляння та відмову у прийнятті участі у забезпеченні та вихованні сина, акти насилля позивача. Окрім фізичних та психологічних утискань, позивач вдається на фінансові утискання та маніпуляції. У квітні 2023 року на прохання відповідачка купити ліки хворій дитині, позивач відповів відмовою та не цікавився станом дитини взагалі. Також позивач відмовлявся матеріально допомагати утримувати дитину. Соціальною службою у Канаді було встановлено, що через фізичне та психологічне насилля зі сторони позивача над дитиною, позивачу заборонено бачитися з дитиною, навіть онлайн чи по телефону; заборонено фізично наближатися до дитини, жити з ним; фізично знаходитися біля відповідача та дитини на одній території. Станом на сьогодні, у Канаді відкрито кримінальне провадження та 10 травня 2023 року судом було видано орден на арешт позивача. 24 березня 2023 року відповідачка розпочала справу про повну опіку над дитиною у Канаді.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого просить позов задовольнити. Вказує, що з наданого відповідачкою відзиву вбачається, що остання порушує права позивача на спілкування з дитиною, його виховання, тощо. Питання про виховання дитини батьки повинні вирішувати спільно. Позивач зобов`язаний брати участь у вихованні свого сина і має право на особисте спілкування з ним, а відповідачка не має права перешкоджати спілкуванню позивача з дитиною.

Від представника відповідачки надійшли заперечення, відповідно до яких, зокрема, просить визнати докази, долучені до відповіді на відзив визнати не належними та недопустимими доказами, як наслідок не здійснювати їх дослідження, а також у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що відповідачка у повному обсязі не визнає позовні вимоги. Соціальною службою в Канаді встановлено, що через фізичне та психологічне насилля зі сторони позивача над дитиною, зокрема, заборонено позивачу бачитися з дитиною та фізично наближатися до дитини. Позивач фактично змінює обґрунтування правової позиції у відповіді на відзив на позовну заяву, при цьому надаючи елементи переписки у соціальних мережах, невідомої природи аудіо записи. Водночас, позивач взагалі, у своїх заявах по суті, не говорить про умови життя, подальший духовний розвиток дитини, матеріальне забезпечення, освіту дитини, тощо, його особистий соціальний статус, стан здоров`я, тощо. Позивач надає інформацію про особисте життя відповідача у форматі роздруківок, скріншотів, аудіо записів, що порушує право на приватність, тобто недоторканість приватного та сімейного життя, захищено нормами міжнародного права на національного законодавства на конституційному рівні. У наданих позивачем додатках, немає доказів, що мають значення для вирішення спору, відповідачка не надавала та не надає згоди на поширення такої інформації. Станом на сьогодні, відповідачка забезпечує належний та необхідний розвиток дитини, дитина відвідує дитячий садок.

Ухвалою суду від 26.07.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.

Ухвалою суду від 19.12.2023, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від представниці відповідачки надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду судами України.

Представниця позивача заперечувала проти клопотання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (статті 497 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відтак юрисдикція цього спору має визначатися в першу чергу не правилами національного цивільного процесу, а правилами відповідних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених статтями 67, 671, 674 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини (стаття 66 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до положень статті 75 цього Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні (пункт 2 частина перша статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Аналогічні положення містить Конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, вчинену 19.10.1996 у м. Гаага, ратифікована Верховною Радою України 14.09.2006, яка набула чинності 01.02.2008 і яка охоплює питання захисту дітей, батьківської відповідальності, опіки, у тому числі, й право визначати місце проживання дитини (далі - Гаазька конвенція 1996 року).

Згідно зі статтею 5 Гаазької конвенції 1996 року судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

Тобто стаття 5 цієї Конвенції містить загальне правило стосовно юрисдикції, яке полягає в тому, що заходи захисту дітей мають бути вжиті судовими або адміністративними органами держави місця постійного проживання дитини.

Водночас, частиною першою статті 6 Гаазької конвенції 1996 року визначено, що для дітей-біженців та дітей, які внаслідок суспільних негараздів в їхній країні переміщені до інших держав, органи Договірної Держави, на території якої ці діти перебувають у результаті їхнього переміщення, мають юрисдикцію, передбачену в пункті 1 статті 5.

Отже, за змістом наведених положень Гаазької конвенції 1996 року у даній категорії справ юрисдикція спору слідує за місцем проживання дитини, а тому якщо місце проживання дитини переноситься до іншої договірної держави, органи влади держави нового місця проживання набувають юрисдикції щодо суті спору.

Виходячи з того, що юрисдикція держави у вирішенні даної категорії спорів пов`язується саме з поняттям звичайного місця проживання дитини, суд повинен визначити чи має право на розгляд справи, виходячи з доведеності факту саме такого місяця проживання дитини.

В залежності від встановлення обставин того, чи підлягає спір вирішенню судам України, судам належить або вирішити спір по суті, або закрити провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду судами України в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що до відкриття провадження в справі (відкрито 26.07.2023), предметом якої є усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, внаслідок військової агресії російської федерації проти України, за спільною згодою обох, сторони виїхали за межі України та проживали там. Позивач власноруч оформив заяву-згоду про виїзд дитини, працював у Канаді. На теперішній час факт проживання дитини з матір`ю на території Канади, не заперечується сторонами. Також саме у суді Канади розглядалась та розглядаються справи що виникли з сімейних правовідносин позивача та відповідачки.

Таким чином, у зв`язку із зміною місця проживання дитини з України на Канаду до звернення позивача до Ленінського районного суду міста Миколаєва та відкриття провадження у справі, відповідно до статей 5 та 6 Гаазької конвенції 1996 року юрисдикція суду України не поширюється на вирішення даного спору.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини другої статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу про можливість звернення ним до суду з позовом щодо усунення перешкод у спілкуванні, вихованні дитини та встановлення порядку спілкування з дитиною до компетентного органу Канади та розгляду українським судом не підлягають.

Керуючись ст. ст. 255-256, 258-260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини закрити.

Роз`яснити позивачу про можливість захисту своїх прав відповідно до вимог Гаазької конвенції 1980, 1996 року.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, пр-т Богоявленський, 1;

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено «18» квітня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева