ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2444/23 Головуючий суддя І інстанції Бунін Є. О.
Провадження № 22-ц/818/1458/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що 04 жовтня 2022 року за участю автомобіля Opel Zafira, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та автомобілю Камаз 55102, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить військовій частині НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , відбулася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої автомобіль, що належить ОСОБА_1 , зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року винесеною за вказаною подією, ОСОБА_2 визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу вартість матеріального збитку, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 складає 346703,63 гривні, а також 4000,00 гривень складає вартість транспортування автомобіля.

Позивач також зазначив, що оскільки цивільно-правова відповідальність позивача як власника ушкодженого внаслідок ДТП автомобіля, застрахована не була, тому МТСБУ відмовилась від сплати регламентної виплати.

Крім того, в результаті ДТП позивач зазнав значної шкоди здоров`ю, тривалий час відчував фізичний біль, а саме: перелом двох ребер з постравматичним пневмотораксом, внаслідок чого він знаходився на стаціонарному лікуванні у період з 05.10.2022 по 11.10.2022, переніс хірургічну операцію, та тривалий час був обмежений у можливості переносити фізичне навантаження та змушений був перебувати під наглядом лікаря за місцем проживання. Належний позивачеві автомобіль внаслідок значних механічних ушкоджень був практично знищений, потребував значного ремонту і був непридатний до експлуатації, внаслідок чого він змушений докладати значних зусиль та витрачати багато часу на його відновлення.

Через ДТП був порушений звичайний нормальний спосіб життя позивача та його родини. Це обумовлено тим, що він перебував у лікарні, де, зокрема, потребував догляду з урахуванням отриманих травм, ще довгий час відчував біль та дискомфорт, що унеможливлювало ведення ним свого звичайного ритму життя. З огляду на його вік йому було важко переносити лікування, він тривалий час перебував у тривожному стані, був пригнічений та засмучений, що негативно відобразилось на його стосунках з оточуючими людьми. Позивачу доводиться займатись ремонтом свого ушкодженого внаслідок ДТП автомобіля, він залишився без транспортного засобу, яким він зазвичай пересувався, а відсутність такої можливості та додаткові клопоти з ремонтом автомобіля також призвели до порушення звичайного ритму життя та зв`язків з оточуючими людьми.

З цих підстав ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 350703,63 грн, моральну шкоду в розмірі 100000 грн, судові витрати в розмірі 9007,04рн.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 01 лютого 2024 року заяву військової частини НОМЕР_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішення суду представник військової частини НОМЕР_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази протиправної поведінки та відповідно причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, завданою позивачу ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом КАМАЗ-55102, то за таких обставин у військової частини НОМЕР_1 відсутній обов`язок відшкодування завданої шкоди як власника джерела підвищеної небезпеки.

Вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн є завищеним, безпідставним та не підтвердженими належними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Гончаров Р.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що вина водія військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у скоєнні ДТП встановлена судом у постанові про притягнення водія до адміністративної відповідальності, а тому цей факт не потребує повторного доказування у даній справі.

Зазначає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_2 позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач зазнав значної шкоди здоров`ю, перелом третього та п`ятого ребер зліва з посттравматичним лівобічним пневмотораксом, у зв`язку з чим йому довелось проходили стаціонарне лікування, отже в результаті було завдано значної шкоди здоров`ю позивача, а також - значного фізичного болю, як у момент зіткнення так і в подальшому.

Вказує, що майно позивача було майже практично знищене, що потребує значних зусиль та витрачати багато часу на його відновлення. Через ДТП був порушений нормальний та звичний спосіб його життя, отже 100000 грн є виправданою та обґрунтованою сумою відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Гончарова Р.О., розглянула справу за відсутності представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, який підтримав свою скаргу та просив її розглянути за його відсутності з поважних причин, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що виходячи із встановлених обставин справи та підстав пред`явлених та підтриманих позивачем вимог, беручи до уваги, що неправомірні дії відповідача призвели до завдання позивачу матеріальних збитків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми матеріальних збитків в розмірі 350703,63 гривні підлягають задоволенню.

Виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачеві, неможливість використовувати пошкоджений автомобіль для звичайного способу життя, тривалість зусиль для відновлення своїх порушених прав, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають повному задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача 100000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з вимогами п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно пункту першому частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до частини першої та другої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України).

За положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У даному випадку позивач не застрахував свою цивільну відповідальність, пов`язану з управлінням ушкодженим автомобілем, тому відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням вимог пункту 1.7 статті цього Закону, оскільки ушкоджений внаслідок ДТП автомобіль позивача не є забезпеченим транспортним засобом, за відсутності чинного полісу обов`язкового страхування на цей автомобіль OPEL д.н.з НОМЕР_2 , - МТСБУ не має правових підстав для сплати відшкодування з фонду захисту потерпілих за шкоду, заподіяну позивачеві. Саме з цих підстав МТСБУ відмовила позивачеві у виплаті цієї суми, і у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для іншого висновку (а.с. 51 т.1).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно зі статтею 3Закону України" Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

За змістом частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

За таких обставин, відповідно до вищевикладених вимог закону суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме відповідач військова частині НОМЕР_1 , яка має статус юридичної особи та є володільцем джерела підвищеної небезпеки, несе відповідальність за спричинену позивачу пошкодженням транспортного засобу шкоду.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження №14-81цс18), яка повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України, а тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про відсутність підстав для її цивільно-правової відповідальності за розглянутим судом позовом.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ОСОБА_3 є власником автомобіля Opel Zafira, державний номерний знак НОМЕР_2 .

З копії постанови Глобинського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 , 04 жовтня 2022 року о 11.45 год. на автошляху Київ-Харків-Довжанський, 530 км., керуючи автомобілем КАМАЗ-55102, д.н.з. НОМЕР_5 , перед початком руху при в`їзді на головну дорогу на перехресті не надав переваги в русі автомобілю OPEL ZAFIRA, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Даною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки згадана постанова суду першої інстанції, якою була встановлена вина водія автомобіля КАМАЗ у скоєнні ДТП, згідно вказаній нормі ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення, колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що вина відповідача у даному випадку не доведена.

Відповідно до копії висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 474/11-22 від 16 листопада 2022 року вартість матеріального збитку автомобіля OPEL ZAFIRA, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 346703,63 гривні.

Згідно товарного чеку від 04.10.2022 вартість транспортування автомобіля OPEL ZAFIRA д.н.з. НОМЕР_2 складає 4000,00 гривень.

Отже судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо розміру завданої майнової, які не спростовано відповідачем, і сумнівів у достовірності наданих доказів не виникає.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані суми також підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , оскільки це відповідає приписам ст. 22, 1166 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку, що про стягнення на користь позивача з відповідача 350703,63грн у відшкодування майнової шкоди.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність доказів протиправної поведінки та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою завданою позивачу, є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Так, стаття 23ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що протиправними діями ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП, який керував транспортним засобом, володільцем якого є відповідач, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі ст. 23, 1167 ЦК України.

ОСОБА_1 в обґрунтування моральної шкоди зазначив, що вона була спричинена внаслідок завдання шкоди здоров`ю, а саме: перелом третього та п`ятого ребер зліва, та посттравматичним лівобічним пневмотораксом, що він внаслідок ДТП був змушений перебувати на стаціонарному лікуванні у період з 05.10.2022 до 11.10.2022.

Крім того, 05.10.2022 ОСОБА_1 в ургентному порядку було проведено хірургічну операцію дренування лівої плевральної порожнини по Бюлау, що підтверджується довідкою №3770 від 07.10.2022., тривалий час відчував фізичний біль, змушений був докладати значних зусиль для відновлення свого стану здоров`я.

Також, належне позивачу майно було практично знищено, він змушений прикладати значних зусиль та витрачати багато часу на його відновлення, майно потребувало значного ремонту та не було придатним до експлуатації.

Вказує, що через ДТП був порушений нормальний та звичний спосіб життя позивача.

Ці обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи і відповідачем не спростовані. Тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності вимог позивача щодо спричинення моральної шкоди внаслідок пошкодження належного йому на праві власності майна, яка пов`язана з розладом нормального життя ОСОБА_1 через незручності, пов`язані з відсутністю автомобіля в сім`ї, що потягло за собою зміну звичайного укладу життя, нервовою напругою та переживаннями в зв`язку з пошкодження його автомобіля.

При визначенні розміру спричиненої позивачу моральної шкоди, суд відповідно до норми ст. 23 ЦК України виходив з фактичних обставин спору, врахував загальні засади судочинства щодо справедливості та розумності, а тому обґрунтовано стягнув її у сумі 100000 грн.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки судом був врахований характер правопорушення, обсяг і тривалість спричинених позивачу моральних страждань внаслідок пошкодження належного йому на праві власності майна.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, тому відповідно до статті 375 ЦПК України колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22 квітня 2024 року

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.В.Маміна.