КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/12274/22

номер провадження: 22-ц/824/2400/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 серпня 2023 року у складі судді Ткач М.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва, про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва (далі - Шевченківський РВ ДВС міста Києва), про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей.

Позов мотивований тим, що з 20 серпня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у справі №761/19395/19 визначено місце проживання дітей разом з матір`ю.

Зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2 500 грн 00 коп. на кожного з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 15 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року в частині визначення розміру аліментів змінено та збільшено їх розмір з 2 500 грн 00 коп. до 7 000 грн 00 коп., щомісячно на кожну дитину. На виконання вказаної постанови Київського апеляційного суду судом першої інстанції видано виконавчий лист №761/17893/18 від 25 травня 2021 року.

Вказувала, що 07 липня 2021 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а 19 листопада 2021 року ним винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про скасування процесуального документу.

25 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду зі сплати аліментів на утримання дітей рівними частинами по 3500 грн 00 коп., щомісячно, у задоволенні якої ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року було відмовлено.

Зазначала, що 08 грудня 2022 року і 12 грудня 2022 року її представник звертався до Шевченківського РВ ДВС міста Києва із заявами про складання протоколу про адміністративне правопорушення та про надання розрахунку заборгованості відповідача, але відповіді на вказані заяви не отримано. Також 20 грудня 2022 року представником позивачки було надіслано на електронні адреси державної виконавчої служби та Міністерства юстиції України повторні заяви. Проте станом на день звернення до суду із даним позовом представник позивачки не отримав жодної відповіді, в тому числі довідку про стан заборгованості відповідача зі сплати аліментів.

Вказувала, що відповідач злісно ухиляється не тільки від сплати боргу з аліментів на утримання дітей, а й від сплати самих аліментів на утримання дітей. Зі слів батьків відповідача та його представника, відповідач наприкінці 2020 року виїхав до Німеччини, де працює таповертатися до України не збирається.

Зазначала, що за її розрахунками у період з 15 травня 2018 року по 25 грудня 2022 року неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів відповідача на утримання дітей становить 5 160 510 грн 00 коп. З огляду на те, що сума неустойки (пені) не може перевищувати 100 % загальної заборгованості за період з 15 травня 2018 року по 22 грудня 2022 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів відповідача на утримання дітей становить 504 666 грн 15 коп.

На підставі викладеного, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19 червня 2023 року (а.с.48-49, т.2), позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 373 990 грн 90 коп.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 134 400 грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повністю,посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наразі є спірним отримання (або не отримання) позивачем грошових коштів через відділення «Укрпошти», оскільки первинна документація була втрачена і як будуть відновлені документи, вони будуть передані до Шевченківського ВДВС для перерахунку.

Вказує, що позивачкою невірно вказану суму штрафу у розмірі 130 675 грн 25 коп., оскільки згідно довідки, виданої державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Києва від 03 березня 2023 року, сума штрафу складає 143 735 грн 73 коп.

Вважає, що борг за період з червня 2021 року по грудень 2022 року становить 109 200 грн 00 коп., а тому розмір пені має бути зменшений до розміру заборгованості.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що факт злісного невиконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів на утримання дітей встановлено судом та не оскаржується відповідачем. Вказує, що розраховуючи суму неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей, відповідач хибно зараховує суму, яка перевищує 14 000 грн 00 коп. в платіж за наступні періоди сплати аліментів, а не в рахунок сплати боргу, який виник з 15 травня 2018 року, а відтак розрахунки відповідача, є необґрунтованими. З урахуванням наведеного, позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Шевченківський РВ ДВС міста Києване скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони повідомлені судом апеляційної інстанції про судове засідання, призначене на 26 березня 2024 року на 11 год 45 хв., завчасно, в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили.

Позивачка ОСОБА_2 отримала судову повістку про виклик до суду на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_3 03 січня 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

20 березня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від позивачки надійшло клопотання про розгляд справи 26 березня 2024 року за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик до суду на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_4 03 січня 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Третя особа: Шевченківський РВ ДВС міста Києва отримав судову повістку про виклик до суду на електронну адресу: 03 січня 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

За таких обставин сторони у справі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку позивача такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, щосторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року у справі № 761/17893/18 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500 грн 00 коп. на кожного з індексацією відповідно до закону щомісячно, починаючи з 15 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року в частині розміру аліментів змінено, збільшено їх розмір з 2500 грн 00 коп. до 7000 грн 00 коп., щомісячно, на кожну дитину. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року залишено без змін.

На виконання вказаної вище постанови Київського апеляційного суду, судом першої інстанції було видано виконавчий лист № 761/17893/18 від 25 травня 2021 року.

Постановою державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Києва від 07 липня 2021 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 761/17893/18 від 25 травня 2021 року.

З повідомлення державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Києва від 26 листопада 2021 року про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників слідує, що станом на 26 листопада 2021 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 15 травня 2018 року по 26 листопада 2021 року та становить 351 200 грн 00 коп., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці (а.с.59, т.1).

Постановою державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Києва від 26 листопада 2021 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 351200 грн 00 коп. (а.с.60-63, т.1).

26 листопада 2021 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Києва були винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с.64-67, т.1).

Постановою державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Києва від 06 січня 2023 року накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме, 130 675 грн 73 коп., на підставі ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконанням рішення суду про стягнення аліментів, що призвело до наявної заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 06 січня 2023 року складає 435 585 грн 75 коп., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки (а.с.49- 50, т.2).

Відповідно до розрахунків, складених державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Києва, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей боржником ОСОБА_1 за період з 15 травня 2018 року по 25 січня 2023 року в рамках виконавчого провадження, станом на 25 січня 2023 року складала 475 785 грн 75 коп. Сплата аліментів відповідачем здійснювалась частково та у лютому 2023 року відповідачем зазначена заборгованість повністю була сплачена, тобто після звернення позивачки до суду з даним позовом (а.с. 229-231, т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач звертався до суду із заявою про розстрочення сплати заборгованості з аліментів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про розстрочення сплати заборгованості за аліментами відмовлено. Вказана ухвала суду набрала законної сили. Водночас судом, серед іншого, було надано оцінку доводам ОСОБА_1 щодо реєстрації його як безробітного, укладеному 18 жовтня 2021 року ним договору карткового рахунку у ПАТ «Укргазбанк» та 12 жовтня 2021 року ПАТ «Укргазбанк» про надання кредиту позичальнику в сумі 40 000 грн 00 коп. (а.с. 68-72, т.1).

З позовом щодо розміру заборгованості по аліментам, наведеного у вищевказаному вище розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 не звертався та доказів на його спростування суду не надав.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у встановленому законом порядку звертався до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо складених розрахунків заборгованості по аліментах.

Посилання в апеляційній скарзі щодо неможливості встановлення розміру заборгованості через втрату відповідних платіжних документів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачка зверталась до суду з даним позовом ще у грудні 2022 року, а тому користуючись добросовісно своїми процесуальними правами відповідач протягом тривалого часу мав можливість у встановленому порядку спростувати розрахунок заборгованості.

Також, відповідач не звертався до суду з позовом про зміну розміру аліментів, не ставив питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 373 990 грн 90 коп. за період з 15 травня 2018 року по 22 грудня 2022 року.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.ст.183,184 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Відповідно до (абз.1) ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України, що суд першої інстанції об`єктивно на підставі належної оцінки доказів і доводів сторін врахував при встановленні доведеності вини відповідача.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2019 року у справі №752/10763/14-ц (провадження №61-46628св18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже неустойка, визначена у ч.1 ст.196 СК України, може бути стягнута з особи, яка є винною у прострочені сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Апеляційний суд погоджується із розрахунком заборгованості неустойки (пені) за період прострочення сплати відповідачем аліментів за період з 01 червня 2021 року по листопад 2022 року, наведеного судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, оскільки він здійснений згідно з порядком та формулою нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, які визначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), та відповідно до якого розмір неустойки (пені) за період прострочення сплати відповідачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 червня 2021 року по листопад 2022 року становить 134 400 грн 00 коп.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру пені по заборгованості зі сплати аліментів обґрунтовано прийнято до уваги сплачений відповідачем на підставі постанови державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Києва від 06 січня 2023 року штраф у розмірі 130 675 грн 25 коп.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів виникла з 01 червня 2021 року, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів утворилася з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, щозгідно довідки, виданої державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Києва від 03 березня 2023 року, сума штрафу складає 143 735 грн 73 коп., апеляційний суд не приймає до уваги з таких підстав.

Як зазначалось вище, постановою державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Києва від 06 січня 2023 року, накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме 130 675 грн 73 коп., з посиланням на ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконанням рішення суду про стягнення аліментів, що призвело до наявної заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 06 січня 2023 року складає 435585 грн 75 коп., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, (а.с.49-50, т.2).

Згідно листа Шевченківського РВ ДВС міста Києва №30966/27.1-23 від 16 червня 2023 року державним виконавцем на користь стягувача перераховано 130 675 грн 25 коп. в якості погашення штрафу, накладеного державним виконавцем за наявну заборгованість зі сплати аліментів понад два роки (а.с. 59, т.2).

Наведені обставини свідчать про те, що з відповідача стягнуто штраф за невиконання судового рішення про стягнення аліментів у розмірі 130 675 грн 25 коп. Тому доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру штрафу не приймається апеляційним судом.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: