25.03.2024 Єдиний унікальний номер 205/6231/20
Єдиний унікальний номер судової справи 205/6231/20
Номер провадження 2/205/446/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Зибалової П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу № 205/6231/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення, скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2020 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 про скасування рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та державного акту про право власності.

Позов, з урахуванням неодноразових уточнень, обґрунтовано тим, що позивачі є співвласниками домоволодіння, розташованого на земельній ділянці площею 0,0441 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При розробленні технічної документації на земельну ділянку позивачів було вказано, що ділянка межує з землями міської ради в точках Г та Д та має окремий вихід по провулку Червоноармійському. Також було складено акт встановлення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі № НОМЕР_1 , який підписано суміжними землекористувачами, зокрема, ОСОБА_6 . На підставі вказаної технічної документації із землеустрою від 03.05.2017 року сформовано та проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0106, яка передана в спільну власність позивачів.

14.02.2019 року на замовлення ОСОБА_5 , власниці сусіднього домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На підставі вказаних документів сформовано та проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0113 площею 0,041 га. Відповідно до п. 2 рішення Дніпровської міської ради (далі - ДМР) № 108/56 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (10 осіб)» від 22.04.2020 року та додатку №3 до цього рішення затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Після формування земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0113 площею 0,041 га позивачі втратили вихід зі свого домоволодіння на провулок Червонокалиновий у м. Дніпрі через межу, яка зазначена як лінія розмежування від Г до Д в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельною ділянки позивачів у зв`язку із встановленням євро паркану сірого кольору з наборних бетонних секцій на бетонних стовпах висотою 1,5 м. Оскільки землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо), які відносяться до земель комунальної власності, не можуть бути передані у приватну власність , то частина земельної ділянки :08:677:0113, яка належить до земель загального користування, не могла бути передана з комунальної власності в приватну. При цьому технічна документація на земельну ділянку з кадастровим номером :08:677:0113 містить акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, де містяться підписи позивачів, однак ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підписів не ставили. За фактом підробки підписів позивачів розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000876 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Також на земельній ділянці з кадастровим номером :08:677:0113 проходить надземна мережа постачання будинку позивачів, що позначена в технічній документації як охоронна зона інженерних комунікацій, газопровід (01.08.) площею 0,0007 га. У 1990 році ОСОБА_4 за власний рахунок, отримавши дозвіл, провів підключення газу по лінії, що проходить по пров. Червонокалиновому. На звернення позивачів щодо належності їм комунікацій газових промислів АТ «Дніпрогаз» повідомив, що вказана газова мережа на балансі АТ «Дніпрогаз» не значиться, а також, що не може допомогти в усуненні перешкод у користуванні газовою мережею, оскільки це не належить до його компетенції. Отже, на даний час доступ до мережі газопостачання будинку позивачів повністю обмежений встановленим відповідачем суцільним парканом, також паркан частково розташований і на землях, що не належать відповідачу та є самовільно зайнятими.

На підставі викладеного в останній уточненій позовній заяві від 17.02.2023 року просять:

- визнати недійсним та скасувати рішення ДМР від 22.04.2020 року № 108/56 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (10 осіб)» від 22.04.2020 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлену суб`єктами господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, та передання безоплатно у власність земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0113 площею 0,0410 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі вказаної земельної ділянки та припинити усі речові права, їх обтяження, зареєстровані щодо зазначеної земельної ділянки;

- зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачам у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :08:677:0106 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання виходу на провулок Червонокалиновий через межу, яка зазначена, як лінія розмежування від Г до Д в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_3 надати позивачам цілодобовий безперешкодний доступ до охоронної зони газопроводу, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :08:677:0113 за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення капітальної споруди паркану.

Ухвалою судді від 21.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

21.10.2020 року від ОСОБА_5 надійшов відзив на позов, у якому заперечувала проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що станом на день подання позову земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , перебувала в комунальній власності. ОСОБА_5 зазначила, що в липні 2019 року виявила, що ОСОБА_2 при зносі даху на сараї літ. Б, який об`єднаний спільним дахом та стіною з гаражами літ. В та сараєм літ. Б, що відносяться до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно обрізав крокви, що призвело до пошкодження гаражу літ. В (провалився дах), що завдало власнику шкоди. У зв`язку з цим нею подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 10.08.2020 року. Через зазначені пошкодження приватної власності ОСОБА_5 на земельній ділянці, що перебувала в її користуванні, встановлено паркан, який позивачі намагалися самовільно знести. Після цього між сусідами виник конфлікт. Так, у липні 2020 року позивачі самовільно припинили подачу центрального водопостачання з водопроводу, що знаходиться в охоронній зоні на їх ділянці. Після цього не надавали можливість службам водоканалу здійснити включення, тому власнику домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , довелось встановлювати нову проводку водопостачання протяжністю 45 м від інших сусідів. Також позивачі неодноразово робили спроби знести паркан відповідача. Жодний доказів порушення прав позивачів до позову не долучено. Межі земельних ділянок відповідача та позивачів не перетинаються та не накладаються. На підставі викладеного, оскільки позивачі порушили усі визначені законом норми добросусідства, просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 15.12.2020 року за клопотанням позивачів призначено судову земельно-технічну експертизу.

04.03.2021 року разом з клопотанням експерта повернуто матеріали цивільної справи.

31.03.2021 року від ОСОБА_5 надійшов відзив на уточнений позов, у якому зазначила, що прав позивачів на користування їх земельною ділянкою не порушувала, доказів такого останніми не надано. ОСОБА_5 також зазначила, що на першу вимогу позивачів готова надати доступ для вчинення дій з обслуговування або експлуатації магістрального газопроводу без будь-яких обмежень, тому відповідна позовна вимога є надуманою та необґрунтованою. На підставі викладеного просила в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду, постановленою 12.04.2021 року без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання про допит свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.06.2021 року призначено судову земельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено.

14.09.2021 року та 16.09.2021 року до суду надійшли повідомлення про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи, у зв`язку з чим ухвалою судді від 21.09.2021 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року витребувано докази.

Ухвалою суду від 09.06.2022 року за клопотанням представника ОСОБА_2 замінено відповідача ОСОБА_5 на ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 16.08.2022 року витребувано докази.

17.02.2023 року від представника позивачів ОСОБА_8 надійшов позов у новій редакції, де в якості співвідповідача залучено ДМР.

03.03.2023 року від представника ДМР Марінеско А. надійшов відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що в силу ч. 3 ст. 123 ЗУ України підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. При цьому оскаржуване рішення зобов`язує громадян, яким передаються земельні ділянки у власність, дотримуватись правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон, а також забезпечити збереження та вільний доступ до мереж міських інженерних комунікацій, які проходять уздовж переданої території для проведення ремонтних та профілактичних робіт на виконання вимог ст. 48 Закону України «Про охорону земель». Крім того, позивачами не надано інформації щодо дати проведення інженерних комунікацій та ким вони встановлені. на підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 04.04.2023 року у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_4 замінено останнього на його правонаступника ОСОБА_1 .

Ухвалою суду, постановленою 31.05.2023 року без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті.

Від представника позивачів адвоката Пихтіна К.В. надійшла заява, у якій просить провести судове засідання без його участі та без участі позивачів, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

У судове засідання відповідачі ДМР та ОСОБА_3 не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте про причини неявки суд не повідомили.

У силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України суд визнає, що відповідачі не з`явилися до суду повторно без поважних причин, та на підставі ст. 223 ЦПК України розглядає справу за їх відсутністю.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив такі обставини справи.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2016 року належать 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.25-27). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с.28).

ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 16.09.1988 року належало 54/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.30).

У 2017 році на замовлення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки після встановлення її меж складає 0,0441 га та частково розташована в охоронній зоні водопроводу площею 0,0061 га (т. 1 а.с.10-50).

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 17.04.2018 року та від 13.02.2020 року земельна ділянка з кадастровим номером :08:677:0106 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0441 га належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (т. 1 а.с.54-55).

Зазначена земельна ділянка межує з земельною ділянкою площею 0,041 га, на якій розташовано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 23.09.2002 року, та договору міни від 19.12.2002 року житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 410 кв.м., з 2002 року належав ОСОБА_5 (т. 1 а.с.94-96). Відповідно до зазначеного свідоцтва про спадщину житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 410 кв.м. та належав ОСОБА_9 на підставі договору забудови від 25.02.1957 року, посвідченого нотаріальною конторою 28.03.1957 року та зареєстрованого в БТІ м. Дніпропетровська 16.09.1981 року.

Таким чином, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , було розташовано на земельній ділянці площею 0,041 га, яка перебувала в користуванні власника будинку ще до набуття позивачами права власності на сусіднє домоволодіння.

На замовлення ОСОБА_5 у 2019 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , та 12.06.2019 року зареєстровано земельну ділянку в Державному земельному кадастрі з кадастровим № :08:677:0113 площею 0,0410 та площею охоронної зони навколо інженерних споруд 0,0007 га (т. 1 а.с. 80-117).

Рішенням ДМР № 108/56 від 22.04.2020 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (10 осіб)» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлену суб`єктами господарювання, що є розробниками документації із землеустрою,згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, та передано безоплатно у власність земельні ділянки для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд громадянам у м. Дніпрі (додатки 1-5). Згідно з додатком 3 до вказаного рішення ДМР ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим № :08:677:0113 площею 0,0410 (т. 1 а.с.155-158).

Згідно з пояснювальною запискою сертифікованого інженера-геодезиста ОСОБА_10 , складеною за результатами проведення комплексу топографо-геодезичних робіт щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за виноскою 1 фактична сторона межі (огорожа) з шиферу земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0106 знаходиться на земельній ділянці з кадастровим № :08:677:0113, що тягне накладення площею 0,25 кв.м., за виноскою 2 фактична сторона межі (огорожа) з шиферу земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0106 знаходиться на земельній ділянці з кадастровим № :08:677:0113, що тягне накладення площею 2,41 кв.м. (т. 1 а.с.177-189).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу № 4168 від 20.08.2021 року ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці комунальної форми власності загальною площею 0,041 га з кадастровим номером :08:677:0113 (т. 1 а.с.245-246, т. 2 а.с. 26-27).

Таким чином, на дату продажу свого житлового будинку ОСОБА_5 не зареєструвала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:677:0113.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (т. 2 а.с.166). Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом від 17.03.2023 року належну частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:677:0106, право на яку мав померлий, а також на 54/100 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , отримала його дружина ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 168).

Зі слів позивачів вони мали доступ через лінію розмежування, позначену в графічних матеріалах до технічної документації із землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0106 як лінія від Г до Д, до земель міської ради, що входять до сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0113. У зв`язку із встановленням паркану, який огороджує земельну ділянку :08:677:0113 позивачі позбавлені можливості проходу через вказану лінію розмежування до земель міської ради. На підтвердження зазначеного надали копію листа КП «ДМБТІ» від 02.08.2002 року, відповідно до якого домоволодіння ОСОБА_9 має окремих вихід по пров. Червоноармійському (т.2 а.с.103). Також надали висновок експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження № 957/01-20, складеного 23.04.2020 року щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до зазначеного висновку в ході проведення натурного дослідження встановлено, що на межі (від Г до Д), яка розмежовує земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та землі міської ради, збудований євро паркан з наборних бетонних секцій на бетонних стовпах висотою 1,5 м (т. 2 а.с.104-111).

Як пояснила ОСОБА_1 у судовому засіданні, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , до встановлення паркану мало вихід і на АДРЕСА_3 , а на даний час вихід на пров. Червонокалиновий перегороджено парканом.

Окрім того, позивачами зазначено, що в охоронюваній зоні, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :08:677:0113, знаходиться газопровід, який постачає газ до їх домоволодіння та є власністю позивачів. У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що їх власний газопровід потребує обслуговування позивачами (заміна або перекриття газорозподільного крану), чому заважає паркан, що розділяє земельну ділянку позивачів та земельну ділянку з кадастровим номером :08:677:0113. На підтвердження власності позивачів на газопровід надано заяву ОСОБА_4 голові кооперативу про дозвіл на підключення до лінії газу, що проходить по пров. Червоноармійському, та відомості робочих креслень основного комплекту зі специфікацією матеріалів та кошторисом (т. 1 а.с.137-138). Однак з наданих документів не вбачається набуття позивачами права власності на газопровід.

Отже, відповідно до позову та наданих позивачем та представником його обґрунтувань позивачі вважають порушеним їх права на користування земельною ділянкою, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме через відсутність проходу через земельну ділянку з кадастровим номером :08:677:0113 на пров. Червонокалиновий, а також порушення їх права власності на газопровід, який знаходиться на зазначеній земельній ділянці та потребує обслуговування з їх боку.

Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання недійсним та скасування рішення ДМР № 108/56 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (10 осіб)» від 22.04.2020 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої суб`єктами господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, та передання безоплатно у власність земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0113 площею 0,0410 га за адресою: АДРЕСА_2 , суд виходив з такого.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 вказаної статті визначені шляхи здійснення захисту прав громадян на земельні ділянки. До них законом віднесено: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 520/15132/19 (провадження № 61-14687св20) зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тому на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

У постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 676/3272/19 (провадження № 61-5967св22) зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Згідно до вимог частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі № 911/714/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 911/1413/19, від 26 серпня 2021 року у справі № 924/949/20, від 10 січня 2023 року у справі № 297/2159/17.

Посилаючись на п. а) ч. 4 ст. 83 ЗК України, позивачі зазначили, що частина земельної ділянки :08:677:0113 належить до земель, що не можуть передаватися в приватну власність.

Так, згідно з п. а) ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Однак з матеріалів справи встановлено, що відсутні підстави вважати, що земельна ділянка :08:677:0113 в частині межі з земельною ділянкою позивачів, позначеної точками Г та Д, відноситься до категорії земель, що визначені вищевказаним пунктом закону.

Відповідно до плану земельної ділянки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що міститься в технічних паспортах на домоволодіння позивачів відповідна лінія, зображена в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельною ділянки, позначена точками від Г до Д, відділяє город домоволодіння позивачів від суміжної ділянки (т. 1 а.с. 32-33, 38-39). При цьому збірний кадастровий план меж земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0106, наданий позивачем ОСОБА_2 , свідчить про те, що в місці зазначеної вище межі на земельній ділянці позивачів знаходиться парник на всю ширину ділянки в цій частині. Наданий позивачами лист 2002 року суд не бере до уваги, оскільки він не підтверджує наявність виходу з домоволодіння позивачів на пров. Червонокалиновий саме через межу між точками, які зазначені в графічних матеріалах технічної документації, складеної за результатом робіт, проведених у 2017 році. Таким чином, надані матеріали не свідчать, що зазначена межа від точки Г до Д може бути проходом на провулок Червонокалиновий.

Також, як встановлено судом, домоволодіння позивачів, яке розташовано на земельній ділянці, що є в їх спільній сумісній власності має вихід на вул. Велика Діївська у м. Дніпрі. Отже, домоволодіння має вихід на вулицю загального користування Велику Діївську. Таким чином, права позивачів щодо користування земельною ділянкою, що перебуває в їх спільній сумісній власності, не порушується оскаржуваним рішенням ДМР.

Відповідно до ст.ст. 368-369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі викладеного суд доходить висновку про відсутність сукупності обставин (невідповідності рішення закону і порушення прав та інтересів позивачів), які б могли бути обґрунтованою підставою для визнання недійсним та скасування оскаржуваного рішення ДМР.

Отже, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення ДМР № № 108/56 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (10 осіб)» від 22.04.2020 року в частині в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлену суб`єктами господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, та передання безоплатно у власність земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0113 площею 0,0410 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановивши вищевикладені обставини, у тому числі наявність у позивачів виходу на вулицю загального користування Велику Діївську, при тому, що вони є співвласниками земельної ділянки :08:677:0106 на праві спільної сумісної власності, а також за відсутності доказів порушення ОСОБА_3 їх прав на користування їх земельною ділянкою, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачам у користуванні їх земельною ділянкою шляхом надання виходу на провулок Червонокалиновий через межу в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зазначеної вимоги позивачів.

Суд роз`яснює, що право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) забезпечується встановленням земельного сервітуту.

При цьому, Верховний Суд у постановах неодноразово наголошував, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, а застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Вирішуючи позовну вимогу щодо скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі вказаної земельної ділянки та припинити усі речові права, їх обтяження, зареєстровані щодо зазначеної земельної ділянки, суд виходив з такого.

Процедура державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі визначена Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення ДМР № 108/56 від 22.04.2020 в оскаржуваній частині, а також, що речове право на земельну ділянку :08:677:0113 станом на дату відчуження домоволодіння ОСОБА_5 не зареєстровано, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки :08:677:0113 на підставі судового рішення, а також для припинення усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо зазначеної земельної ділянки.

Розглядаючи позовну вимогу щодо зобов`язання ОСОБА_3 надати позивачам цілодобовий безперешкодний доступ до охоронної зони газопроводу, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :08:677:0113 за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення капітальної споруди паркану, суд виходив з такого.

Позивачі як на підставу для задоволення позовних вимог у цій частині посилаються на те, що паркан, встановлений на земельній ділянці з кадастровим номером :08:677:0113, загороджує газопровід, який є їх власністю, а також встановлений навколо охоронюваної зони, що заборонено законом.

Відповідно до п. б ч. 1, ч. 2 ст. 112 ЗК України охоронні зони створюються навколо споруд електронних комунікацій, у тому числі базових станцій мобільного зв`язку, земних станцій супутникового зв`язку, уздовж ліній електронних комунікаційних мереж, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт» до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об`єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України.

Посилаючись у позові на Закон України «Про правовий режим земель охоронний об`єктів магістральних трубопроводів», позивач жодним чином не довів, що на спірній земельній ділянці розташовано об`єкт магістрального газопроводу, визначений у ч. 3 ст. 5 зазначеного закону, на охоронювану зону якого розповсюджуються обмеження, встановлені ст. 22 вказаного закону.

При цьому, з пояснень позивача ОСОБА_1 та доказів, що знаходяться в матеріалах справи вбачається, що до земельної ділянки з кадастровим номером :08:677:0113 входить земельна ділянка, на яку поширюється дія охоронної зони газопроводу з кодом обмеження 01.08, що відповідно до додатку 6 до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 року встановлюється щодо охоронних зон навколо інженерних комунікацій.

Окрім того, жодних доказів, що паркан, встановлений на земельній ділянці з кадастровим номером :08:677:0113, обмежує доступ до охоронної зони інженерних комунікацій, матеріали справи не містять.

Також відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів; надавати стороні, з якою укладено договір про постачання/купівлю-продаж природного газу, інформацію про сумарну номінальну потужність свого газового обладнання, якщо технічна спроможність такого обладнання може забезпечити споживання газу в обсязі 600 ГВт·год на рік та вище.

Частиною 2 ст. 38 зазначеного закону закріплено обов`язки оператора газорозподільної системи, зокрема, вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи, вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газорозподільної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок усіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання службових обов`язків, передбачених законодавством.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок обслуговування газорозподільної системи покладається саме на її оператора, а не на споживача.

Таким чином, аргументи позивача ОСОБА_1 щодо необхідності їй обслуговувати газопровід, зокрема, замінювати кран, не заслуговують на увагу. Так само не заслуговують на увагу й доводи позивачів щодо необхідності безпосереднього цілодобового доступу позивачів до газопроводу, оскільки він є їх власністю, оскільки доказів права власності позивачів не надано.

Таким чином, позивачами не обґрунтовано, яке їх право порушено відповідачами.

На підставі викладеного суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Отже, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволені позову судові витрати позивачів покладаються на них.

На підставі викладеного, керуючись ЗК України, ст. ст. 15, 16, 21, 368-369, 393 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 11, 12, 13, 79-81, 89, 141, 259, 263, 264, 354, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення, скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні діївідмовити.

Судові витрати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покласти на них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко