УХВАЛА

18 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 161/8287/22

провадження № 61-2871ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури на постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2024 року та додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 , третя особа - Державне підприємство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, про витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Волинській області, Національної академії аграрних наук України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки.

Луцький міськрайонний суд Волинської області заочним рішенням від 12 грудня 2020 року позовні вимоги задовольнив. Витребував у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :01:001:0948.

Волинський апеляційний суд постановою від 18 січня 2024 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2020 року скасував, ухвалив нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Додатковою постановою від 20 лютого 2024 року Волинський апеляційний суд вирішив питання про розподіл судових витрат.

27 лютого 2024 року заступник керівника Волинської обласної прокуратури надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2024 року та додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 19 березня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме для надання доказів сплати судового збору.

У березні 2024 року до суду надійшли матеріали, якими недоліки скарги усунуті у повному обсязі.

Відповідно до приписів частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Верховний Суд, вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі, в якій ціна позову не перевищує розміру двохсот п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто на рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Предметом позову у цій справі є вимога про витребування земельної ділянки, вартість якої відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України є ціною позову та становить 127 176,75 грн, тобто ціна позову не перевищує розміру двохсот п`ятдесяти мінімумів для працездатних осіб (250 х 3 028,00 = 757 000,00).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга не містить посилань на обставини, визначені в пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які можуть слугувати підставою для перегляду у касаційному порядку судових рішень у справі незначної складності.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Конституційний Суд України рішенням від 22 листопада 2023 року у справі № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). Також Конституційний Суд України наголосив на тому, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову меншою, ніж сума двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже такі судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Волинської обласної прокуратури на постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2024 року та додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 , третя особа - Державне підприємство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, про витребування земельної ділянки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров