ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/109/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2016 року в складі судді Крівцова Д.А. у справі № 643/14241/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У 2015 року Публічне акціонерне товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 27 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 5539-014/07Р, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 10954,00 доларів США строком до 27 липня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 27 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки, умовами якого передбачено строк дії поруки - до 27 липня 2017 року.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 17 червня 2015 року за нею обліковується заборгованість у розмірі 11604,81 доларів США, з яких: сума кредиту - 7547,64 доларів США; проценти - 4057,17 доларів США., а також 9117,31 доларів США пені, що за курсом НБУ станом на 17 червня 2015 року складає 201 857,24 грн, з яких: 132 415,13 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 69442,11 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «Правекс-Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти в розмірі 11604,81 доларів США та 201 857,24 грн пені, а також судові витрати.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» грошові кошти в розмірі 11604,81 доларів США заборгованості по кредиту та 201857,24 грн пені, а також 3654 грн судового збору в рівних частках, по 1827,00 грн з кожного.

Заочне рішення мотивовано тим, що відповідачами належним чином не виконано умови кредитного договору, розмір заборгованості не спростовано, а тому наявні підстави для її солідарного стягнення на користь банку.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

18 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку на заочне рішення ОСОБА_2 подала апеляційну каргу, в якій посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким залишити позов без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом.

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту невнесення відповідачем чергового платежу

Останній платіж за кредитним договором нею було здійснено 24 вересня 2009 року.

Зважаючи, що 10 жовтня 2009 року черговий платіж за кредитним договором внесено не було, строк позовної давності почав відраховуватися саме з цієї дати та сплинув 10 жовтня 2012 року. З позовом про стягнення кредитної заборгованості ПАТ КБ «Правекс Банк» звернулось 25 серпня 2015 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Також зазначала, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, що унеможливило своєчасно надати заперечення щодо позову.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 квітня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ПАТ КБ «Правекс-Банк» отримано 22 березня 2024 року (а.с. 241), ОСОБА_4 отримано 20 березня 2024 року (а.с. 239), правонаступник стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» отримано 23 березня 2024 року (а.с. 242);

ОСОБА_3 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 20 березня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 249-250), що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки.

11 квітня 2024 року на сайті Харківського апеляційного суду було розміщене оголошення на ім`я ОСОБА_3 про час і місце судового розгляду (а.с. 253-256).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржувані частині не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між ПАТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 5539-014/07Р, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 10954,00 доларів США строком до 27 липня 2014 року зі сплатою 11,99% відсотків річних (а.с. 9-12).

27 липня 2007 року між ПАТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язався нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним Кредитним Договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 27 липня 2014 року у розмірі 10954 долара США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості (а.с. 19).

Умовами вказаного Договору поруки передбачено строк його дії до 27 липня 2017 року.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 17 червня 2015 року нараховано/обліковується заборгованість у розмірі 11604,81 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 7547,64 доларів США; заборгованість за процентами - 4057,17 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в загальному розмірі 9117,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 червня 2015 року складає 201 857, 24 грн, з яких: 5980,81 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 3136,50 доларів США - пеня за несвоєчасну погашення відсотків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною1 статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Із умов кредитного договору вбачається, що кредит надається терміном з 27 липня 2007 року до 27 липня 2014 року (пункт 1.2) (а.с. 9 -11).

Пунктом 4.4 кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами у сумі 131 дол. США щомісяця до «10» числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 9.2. Договору шляхом підписання даного Договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника.

Отже, умовами кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості, а також підстави зміни строку виконання основного зобов`язання.

Аналіз змісту кредитного договору дає підстави для висновку, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, оскільки у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань, а лише повідомляє про припинення строку користування кредитом.

Отже, сторони кредитного договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом. Направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, за змістом умов договору, має інформативний характер і не є наслідком зміни строку повернення кредиту.

Аналогічні висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16, у постановах Верховного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 641/801/16-ц, від 31 березня 2021 року у справі № 754/854/16, від 26 травня 2021 року у справі № 667/7582/15-ц, від 24 листопада 2021 року у справі № 554/14426/15-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначала, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим не мала можливості надати пояснення по справі. Також, в апеляційній скарзі просила застосувати наслідки спливу позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.

Згідно зі статтею 31 ЦПК України 2004 року сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки направлялись ОСОБА_2 , проте були повернуті до суду з зазначенням «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 52, 53, 55, 57, 60, 63, 71, 73, 81, 83).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону».

Ураховуючи, що за умовами кредитного договору, через його неналежне виконання строк користування кредитом припинився достроково, адже останній платіж ОСОБА_2 здійснено 19 квітня 2010 року, а із цим позовом ПАТ КБ «Правекс Банк» звернулося тільки у серпні 2015 року, тому позовні вимоги банку є обґрунтованими в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування ним до зміненої дати кінцевого строку кредитування, однак у їх задоволенні слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Водночас, оскільки після спливу строку кредитування відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України банк не мав права нараховувати відсотки за кредитом, тому вимоги про стягнення процентів, які нараховані після 10 червня 2010 року, є необґрунтованими, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог банк не заявляв.

Щодо вимог, заявлених до поручителя

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на зміст другого речення частини 4 статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12).

Отже, в разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Оскільки у цій справі строк дострокового повернення кредиту настав 10 червня 2010 року, а банк звернувся до суду у серпні 2015 року, то порука ОСОБА_3 за договором поруки є припиненою, а отже, немає правових підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених банком до поручителя.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення позову ПАТ КБ «Правекс Банк» без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подання заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 сплачено 454 грн судового збору (а.с. 154), за перегляд рішення суду першої інстанції апеляційним судом - 5481 грн (а.с. 201).

Отже, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 5935 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» (, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 5935 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина