СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-о/759/478/24
ун. № 759/7595/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю. розглянувши заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2024 р. ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеною заявою у якій просить визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначає заявник метою встановлення такого факту є вирішення питання про зняття особи з місця реєстрації.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї копіями документів, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про юридичний факт або стан, але не спір про право цивільне.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності такого юридичного факту або стану, і факт або стан, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Звертаючись із заявою про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, заявник має надати суду докази, які підтверджують наявність у нього правової мети звернення до суду за судовим захистом.

Заявник, звертаючись з вимогою про визнання особи безвісно відсутньою обґрунтовує її необхідністю вирішення питання про зняття такої особи з місця реєстрації. З аналізу викладеного судом вбачається наявність спору про право, який повинен розглядатися в позовному провадженні.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пункту 26 Правил зняття з реєстраційного обліку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, зняття з реєстраційного обліку відбувається за заявою самої особи та з інших визначених законом підстав, зокрема на підставі рішення суду.

За відсутності заяви особи, яка бажає знятись з місця реєстрації, зняття з реєстрації можливе лише на підставі рішення суду про виселення або втрату особою права користування житлом якому передує звернення особи до суду із позовом.

В ч. 6 ст. 294 ЦПК України законодавець закріпив, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Разом із цим, на даному етапі вирішення питання про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку із наявністю спору про право щодо заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (глава 4 розділу IV ЦПК України) законодавцем не врегульовано. Однак, це питання врегульовано главою 6 розділу IV ЦПК України щодо заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Так, у ч. 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з частиною 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, беручи до уваги концепцію аналогії закону, суд застосовує положення ч. 4 ст. 315 ЦПК України до даних правовідносин.

Таким чином, у відкритті провадження слід відмовити в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки в даних правовідносинах існує спір про право.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 260, 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи безвісно відсутньою.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: І.Ю. Єросова