ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1948/24 Справа № 182/3513/23 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Білої Тетяни Володимирівни

на додаткове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року

у справі за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Білої Тетяни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким. що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 веренся 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., який зареєстрований в реєстрі за № 7965 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованості у розмірі 25016,30 грн.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу адвоката.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки заявником не підтверджено належними доказами оплату послуг адвоката та відомості, які б свідчили про надані послуги та їх вартість.

Не погодившись з додатковим рішенням суду представник позивача адвокат Біла Т.В.звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 13300,00 грн., з урахуванням наданої правничої допомоги адвоката у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5000,00 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суду надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу. Вказує, що судом першої інстанції не враховано практику Верховного Суду у подібних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Сенс Банк"просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 21 веренся 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., який зареєстрований в реєстрі за № 7965 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованості у розмірі 25016,30 грн.

У листопаді 2023 року до Тернівського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява представника позивача адвоката Білої Т.В. про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки під час ухвалення рішення суду розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, судом не проводилось.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Білої Т.В. про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 13300,00 грн., відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні таких вимог, суд першої інстанції посилався на їх недоведеність належними та допустимими доказами у справі, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення у справі.

Згідно із ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 у справі № 607/4341/20 (провадження №61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), які також узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду першої інстанції було надано додаткову угоду № 1 до договору №20пд/2023 від 20 червня 2023 року про надання правничої допомоги від 20 червня 2023 року, додаток № 1 до договору №20пд/2023 від 20 червня 2023 року із зазначення вартості послуг адвоката, звіт № 1 про надання послуг за договором № 20 пд/2023 від 20 червня 2023 року, відповідно до якого визначені витрати на правничу допомогу у розмірі 13300,00 грн., та складаються з вартості наданих послуг: 5000,00 грн. - складання позовної заяви, 1500,00 грн. - складання заяви про забезпечення позову, 300,00 грн. - усна консультація щодо правовідносин, що виникли між сторонами, 1000,00 грн. - правовий аналіз документів, 1000,00 грн. - аналіз судової практики з подібних правовідносин, 5000,00 грн. - гонорар адвоката за позитивне для клієнта рішення суду.

Окрім того, у матеріалах справи містять ордер адвоката про надання правничої (правової) допомоги, договір № 20-пд/2023 про надання правничої допомоги від 20 червня 2023 року.

Врахувавши надані докази, колегія суддів на підставі положень ст. 141 ЦПК дійшла висновку про те, що з позивача на користь скаржника підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн, та підтверджуються складанням позовної заяви та заяви про забезпечення позову, які наявні у матеріалах справи та містять правовий аналіз судової практики з подібних правовідносинах. Разом з тим, оскільки визначені у договорі послуги щодо усної консультації щодо правовідносин, що виникли між сторонами та правовий аналіз документів, є тотожним аналізу судової практики з подібних правовідносин, тому вказані витрати стягненню не підлягають.

Що стосується заявлених вимог про стягнення гонорару адвоката за позитивне для клієнта рішення, колегія суддів звертає увагу, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20 (провадження № 61-2042св22), від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22), від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21 (провадження № 61-19990ск21).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок про те, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7500,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Разом з цим, скаржник в апеляційній скарзі просив стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн., понесених у суді апеляційної інстанції.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, надано звіт № 2 про надання послуг за договором № 20-пд/2023 від 20 червня 2023 року відповідно до якого адвокатом надані послуги з аналізу рішення та додаткового рішення суду першої інстанції у справі № 182/3513/23, підготовка апеляційної скарги на додаткове рішення у справі № 182/3513/23; вартість наданих послуг у розмірі 5000,00 грн. за складання апеляційної скарги

Розподіляючи витрати, які очікує понести заявник на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для частково відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, документально не обґрунтованиий та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Білої Тетяни Володимирівни - задовольнити.

Додаткове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства "Сенс Банк" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Стягнути Акціонерного товариства "Сенс Банк" на користь ОСОБА_1 витрати понесені в суді апеляційної інстанції на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

М.Ю. Лопатіна