Провадження № 2/760/3149/24
Справа № 758/2576/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" /далі - ПрАТ "СК "Еталон"/ (; адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33Б, 2 під`їзд; адреса представника: 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 8а, офіс 57) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса вказана позивачем: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

26.02.2020 вказана позовна заява, датована 21.02.2020, за підписом представника позивача - ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності), надійшла до Подільського районного суду міста Києва.

В позові ставиться питання про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 24 942,66 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30.07.2021 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

26.08.2021 вказана справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Подільського районного суду міста Києва від 25.08.2021.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 03.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.03.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, а також автомобілем Daewoo Nubira, реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

Як вказується у позові, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО-0635958 від 07.07.2018, відповідно до п. 7 якого забезпеченим транспортним засобом була Skoda Fabia, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Зі слів позивача, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль Daewoo Nubira, реєстраційний номер: НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим, його власнику завдано матеріальної шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту на суму 26 942,66 грн, що підтверджується Висновком № 89/04-19 (франшиза за договором страхування: 2 000,00 грн).

В позові звертається увага на те, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 755/6193/19, відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП).

Зазначається, що на підставі наданих документів та згідно з умовами полісу, вищевказану дорожньо-транспортну пригоду, ПрАТ "СК "Еталон" визнала страховим випадком та виплатила потерпілому страхове відшкодування в розмірі 24 942,16 грн.

Позивач вважає, що він отримав право регресної вимоги до відповідача на підставі п. "а" ч. 38.1.1 ст. 38 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" оскільки останній під час дорожньо-транспортної пригоди, перебував в стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з викладеним, позивач просить захистити порушені майнові інтереси шляхом ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо правової позиції відповідача

Відзив на позовну заяву не надійшов.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Відповідно до наданої інформації Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України, місце проживання відповідача - ОСОБА_1 не встановлено (а.с. 70).

За змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

Суд направляв на відому адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримала, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 67).

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 23.06.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1441053/; а.с. 72).

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за відомим суду місцем проживання, а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

До позовної заяви долучено копію постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 755/6193/19 (а.с. 8-9; https://reyestr.court.gov.ua/Review/83053369) зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 31.03.2019 о 23 год. 45 хв., керуючи автомобілем «SKODA FABIA» д/н НОМЕР_3 , в м. Києві, по Броварському п-ту., не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «DAEWOO NUBIRA» д/н НОМЕР_2 та здійснив наїзд на перешкоду (дорожні делініатори), що призвело до пошкодження автомобілів та завдало матеріальних збитків.

Крім того, ОСОБА_1 31.03.2019 о 23 год. 45 хв., в м. Києві, по Броварському п-ту., керував автомобілем «SKODA FABIA» д/н НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

За результатами розгляду справи, вказаною постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2019 у справі № 755/6193/19 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. КУпАП.

З долученої позивачем інформації з веб-сайту etalon.ua вбачається, що власником автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_3 (а.с. 5).

Належність автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 також підтверджується відповіддю Національної поліції України про дорожньо-транспортну пригоду за ідентифікатором картки в системі НП України: НОМЕР_4 (а.с. 10-11).

З цієї ж відповіді Національної Поліції України вбачається, що власником автомобіля Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

З долученої позивачем інформації з веб-сайту kitsoft.kiev.ua вбачається, що станом на 31.03.2019, Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО635958 на автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , належний ОСОБА_3 був діючим (а.с. 7).

Відповідно до долученого висновку № 189/04-19, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 26 942,66 грн (а.с. 13).

Зі змісту страхового акту № 712-14962 вбачається, що сума страхового відшкодування була погоджена сторонами в розмірі 24 942,66 (з урахуванням франшизи в розмірі 2 000,00 грн) /а.с. 12/.

На підставі розпорядження № 09-05-14962 від 06.08.2019, бухгалтерії ПрАТ "СК "Еталон" було доручено виплатити власнику автомобіля Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_4 24 942,66 грн страхового відшкодування (а.с. 14).

В той же день, 06.08.2019 було сформовано платіжне доручення № 1732 АТ "Індустріалбанк" на ім`я ОСОБА_4 в розмірі 24 942,66 грн, призначення платежу: «страхове відшкодування по дог. АО/0635958 від 07.07.2018 згідно страхового акту 712-14962» (а.с. 15).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається з постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 755/6193/19, ОСОБА_1 31.03.2019 о 23 год. 45 хв., керуючи автомобілем «SKODA FABIA» д/н НОМЕР_3 , в м. Києві, по Броварському п-ту., не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «DAEWOO NUBIRA» д/н НОМЕР_2 та здійснив наїзд на перешкоду (дорожні делініатори), що призвело до пошкодження автомобілів та завдало матеріальних збитків.

Крім того, ОСОБА_1 31.03.2019 року о 23 год. 45 хв., в м. Києві, по Броварському п-ту., керував автомобілем «SKODA FABIA» д/н НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

За результатами розгляду справи, постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 755/6193/19 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

За змістом ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.п. "а" п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підтвердження вини відповідача ( ОСОБА_1 ) у ДТП 31.03.2019 є постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 755/6193/19.

Отже, позивач має право зворотної вимоги до відповідача, як до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду в стані алкогольного сп`яніння.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі розпорядження № 09-05-14962 від 06.08.2019, бухгалтерії ПрАТ "СК "Еталон" було доручено виплатити власнику автомобіля Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_4 24 942,66 грн страхового відшкодування.

В той же день, 06.08.2019 було сформовано платіжне доручення № 1732 АТ "Індустріалбанк" на ім`я ОСОБА_4 в розмірі 24 942,66 грн, призначення платежу: «страхове відшкодування по дог. АО/0635958 від 07.07.2018 згідно страхового акту 712-14962».

Належність автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 підтверджується, зокрема, відповіддю Національної поліції України про дорожньо-транспортну пригоду за ідентифікатором картки в системі НП України: НОМЕР_4.

З цієї ж відповіді Національної Поліції України вбачається, що власником автомобіля Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21).

Керуючись принципом «балансу вірогідностей», у суду відсутні сумніви в тому, що власником автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_3 .

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У зв`язку з такими обставинами, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

За змістом ч. 4 ст. 10, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо судового збору

Приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 2 102,00 грн судового збору за подання позову, що підтверджується платіжним дорученням АКБ "Індустріалбанк" № 2987 від 06.02.2020 (а.с. 4).

Враховуючи обставину задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 102,00 грн судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса вказана позивачем: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (; адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33Б, 2 під`їзд):

- 24 942,66 грн (двадцять чотири тисячі дев`ятсот сорок дві гривні 66 копійок) шкоди, заподіяної в дорожньо-транспортній пригоді, в порядку регресу;

- 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні) судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич