ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8722/22 Номер провадження 22-ц/814/679/24Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів Пікуля В.П., Одринської Т.В.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гайтоти І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2023 рокуухваленого у складі головуючого судді Блажко І.О., повний текст судового рішення виготовлено 04 серпня 2023 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У серпні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 19.09.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н на підставі якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір укладений шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, ОСОБА_1 умов договору не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 02.08.2022 р. становить 77 813,69 грн., та складається з наступного: 70753,84 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7059,85 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Вказану заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19.09.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути в судовому порядку з ОСОБА_1 на свою користь .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2023 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19 вересня 2011 року у розмірі 77 813, 69 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 2481 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими розрахунками.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Представник ОСОБА_1 адвокат Гайтота Ірина Миколаївнаподала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТКБ «ПриватБанк у повному обсязі. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є недоведеними, також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості, яку просить стягнути АТ КБ «ПриватБанк».

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача адвоката Гайтоту І.М. дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Встановлено, що 19.09.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлена та згодна із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» www.privatbank.com.ua. Зобов`язується виконувати Умови і Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті АТ КБ «ПриватБанк» www.privatbank.com.ua. (а.с.41).

До анкети-заяви позивачем додано Паспорт споживчого кредиту (а.с.42-46), довідку роздруковану з сайту про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN0269, ІПН яка підписана ОСОБА_1 (а.с.47), Умови та Правила надання послуг затверджені наказом від 06.03.2010 № СП-1010-256 (а.с. 48-71),

Згідно довідок АТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору б/н останній надано банківські картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 19.09.2011 терміном дії 08/15; № НОМЕР_2 , дата відкриття 18.09.2015 терміном дії 10/18; № НОМЕР_3 , дата відкриття 16.11.2018 терміном дії 10/22, № НОМЕР_4 , дата відкриття 14.12.2021 термін дії 12/25 (т.1 а.с.40).

Кредитний ліміт 2000,00 грн., змінено 19.09.2011 до 3000,00 грн.; кредитний ліміт збільшено 05.08.2013 до 5000,00 грн., 18.09.2015 кредитний ліміт 5000 грн., 26.05.2017 кредитний ліміт збільшено до 18 000 грн. 02.10.2018 кредитний ліміт збільшено до 50000 грн., 16.11.2018 кредитний ліміт збільшено до 57 000грн., 14.05.2019 кредитний ліміт збільшено до 57500 грн., 05.11.2020 кредитний ліміт збільшено до 75 000 грн., 06.01.2022 кредитний ліміт зменшено до 71 680 грн. 11.03.2022 кредитний ліміт 0,00.(т.1 а.с.39).

АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.09.2011, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 02.08.2022 (а.с.25-38), згідно до якого заборгованість складає 77813,69 грн. з яких 70753,84 грн. заборгованість за тілом кредиту та 7059,85 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно листа № 44/5713 від 20.03.2023 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, кримінальне провадження № 0000777 від 30 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, внесене за заявою ОСОБА_1 закрито 12.04.2022 постановою слідчого на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (т.2 а.с.117).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо кредитної суми та процентної ставки за користування кредитом.

Із підстав неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, утворилася заборгованість у розмірі, підтвердженими належними доказами розрахунком та випискою по рахунку, які не спростовані відповідачем.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зокрема, зобов`язання вникають з договорів та інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статі 1048 ЦК України).

Частиною другої статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 19.09.2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки по кредиту, а Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті: https:www.privatbank.ua, не є невід`ємною частиною спірного договору, оскільки по справі не встановлено, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та тарифи банку розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.09.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.08.2022), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази досягнення між сторонами згоди щодо встановлення процентів за користування кредитом, висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача 7 059,85 грн. заборгованості за простроченими відсотками не можна визнати правильним.

Суд першої інстанції, на вказане уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині визначеного судом розміру процентів за користування кредитом, що підлягають стягненню з відповідача на користь банку. В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з аргументами апеляційної скарги відповідача про те, що кредитні кошти з її картки були зняті шахрайським шляхом, у зв`язку із чим вона звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою, що виключає порушення нею зобов`язань за кредитним договором та відповідальність за це порушення.

Пунктом 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом банка з 19.09.2011 року, має у користуванні кредитну картку, яку активно використовує як засіб платежу.

Той факт, що кошти були списані з рахунку відповідача шляхом вчинення відносно неї шахрайських дій, не спростовує факту використання нею кредитних коштів.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 повинна нести відповідальність за здійснення нею платіжних операцій з кредитною карткою та повернути банку використану суму кредитних коштів.

Правовідносини з приводу виконання банком своїх обов`язків за поточним рахунком відповідача не є предметом спору у даній справі та на висновки суду не впливають.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються, зокрема, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах затвердженою Постановою Національного банку від 12.11.2003, № 492, Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення №705) та Положенням про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.09.2007 року № 348.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п.п. 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації належного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1% суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з вимогами пункту 1.8 Інструкції НБУ № 492 банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цією Інструкцією, Положенням НБУ №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку.

Пункти 6.7, 6.8 Положення НБУ № 223 встановлюють, що емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до пунктів 7, 8 розділу 6 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Оскільки відповідних вимог в установленому законом порядку ОСОБА_1 по справі не заявляла, колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо незастосування судом вказаних правових норм до операцій, здійснених за її поточним рахунком для виплат, та дії банку в цій частині не оцінює.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вбачає наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 7059,85 грн.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що вимоги апеляційної скарги задоволено частково, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пропорційно підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 337,54 грн., та витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 700 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, п.3, 4 ч.1 ст. 376, 382, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2023 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7059,85 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в сумі 70 753,84 грн. залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 337,54 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, та 700 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська