Єдиний унікальний номер 725/439/24
Номер провадження 2/725/89/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н.В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що вона є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , й відповідно у даній квартирі вона проживає. При цьому, в даній квартирі також значаться зареєстрованими її брат ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2 , яка у серпні 2022 року виїхала за межі території України та у вищевказаній квартирі не проживає, а також не бере участі в її утриманні та оплаті комунальних послуг.

Посилаючись на вказане, а також на те, що реєстрація місця проживання відповідачки ОСОБА_2 в квартирі чинить їй, як наймачу квартири, перешкоди, просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак у матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила що не заперечую щодо заявлених позовних вимог позивачки.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Управління комунальної власності №15 від 02.10.2023 року (а/с3).

Також з матеріалів справи убачається, що позивачка значиться зареєстрованою у вищевказаній квартирі, в ній проживає та несе усі витрати по її обслуговуванню самостійно.

При цьому, окрім позивачки, у спірній квартирі також значиться зареєстрованою відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною довідкою (а/с 4).

Також реєстрація відповідачки ОСОБА_2 у належній позивачці квартирі на момент розгляду справи також підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернівецькій області (а/с 11), однак як вказує позивачка не проживає у квартирі з серпня 2022 року.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідачка ОСОБА_2 з серпня 2022 року в квартирі не проживає у зв`язку із виїздом за кордон та будь-якої участі в її утриманні не приймає, чим чинить їй перешкоди, а тому просила визнати її такою, що втратила право на проживання у спірній квартирі.

Положеннями ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

При цьому, враховуючи встановлені обставини, суд вважає що правовідносини, що склалися між сторонами є житловими і врегульовані ст.ст. 71,72 ЖК України.

Зокрема, згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої та частиною четвертою ст.71 цього кодексу.

Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Положеннями ст. 71 ЖК України врегульовано право збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Зокрема, згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Таким чином, зі змісту зазначеної норми вбачається, що позбавлення права користування жилим приміщенням може мати місце в тому разі, коли особа мала право на користування жилим приміщенням.

Також слід зазначити, що згідно роз`яснень які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

При цьому, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил процесуального закону України щодо оцінки доказів.

Як убачається з матеріалів справи, з серпня 2022 року ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон, що підтверджується наданими позивачем доказами, а також не спростовано й відповідачко, яка подала на адресу суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову.

Згідно положень ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження майном підлягають захисту, оскільки відповідачка не є власником чи квартиронаймачем, безпідставно значиться зареєстрованою за адресою місцезнаходження спірної квартири, не несе будь-яких витрат на утримання житла, чим чинить позивачу як квартиронаймачу перешкоди у користуванні майном, а тому права позивача як квартиронаймача зазначеної вище квартири підлягають захисту шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок її відсутності у ньому без поважних причин, оскільки чинне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірний житлове приміщення, але на час розгляду справи протягом тривалого часу в ньому не проживають.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 64, 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст. 386, 391, ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 76, 77, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало