Дата документу 22.04.2024 Справа № 336/8553/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/8553/22 Головуючий у першій інстанції: Вайнраух Л.А.
Провадження № 22-ц/807/750/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Подліянової Г.С.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кравець Дмитро Миколайович, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И ЛА:

Представник позивача адвокат Кравець Д.М. в інтересах позивача 16.08.2023 за допомогою засобів поштового листування звернувся до суду з зазначеним позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг у сумі 20 000,00 доларів США за договором позики від 26.10.2021 (розписка від 26.10.2021).

За змістом позову 26.10.2021 відповідач отримав від позивача в борг 20 000,00 доларів США, який зобов?язався повернути до 31.10.2022, які у визначений сторонами строк та на час звернення до суду не повернуті в позасудовому порядку. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не вживались.

Враховуючи наведені обставини, з підстав, передбачених ст. 192, 524 509, 525-526, 530, 610, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.53 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи неможливість позасудового захисту порушеного майнового права позивача, представник позивача просив задовольнити позов у визначений спосіб.

Разом з цим, стороною позивача заявлено про стягнення судових витрат (частково сплачених у сумі 8 776,46 гривень), а саме витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 040,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.08.2023 становить (із розрахунку 36,5686 гривень за 1 долар США станом на 16.08.2023, що є офіційним курсом НБУ) 38 031,34 гривень. У позовній заяві представник позивача адвокат Кравець Д.М. наводить детальний опис робіт адвоката: усна правова консультація щодо способів та

порядку вирішення питання про стягнення з відповідача грошових коштів, узгодження правової позиції 1 000,00 гривень, підготовка та подання до суду позовної заяви 7 000,00 гривень, ведення справи в суді першої інстанції (підготовка необхідних документів, участь в судових засіданнях за необхідності) - 776,46 гривень; оплата після фактичного отримання клієнтом боргу згідно з розпискою про отримання грошових коштів від 26.10.2021 - 29 254,88 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року позовну заяву задоволено. Сума витрат на правову допомогу стягнута частково.

Частково не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кравець Д.М., подав апеляційну скаргу, у якій оскаржує рішення лише в частині витрат на професійну правничу допомогу. Просить скасувати рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 38 031,34 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

За приписами частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення в оскаржувані частині відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що документально підтвердженою є сплата позивачем своєму представнику 8 776,46 гривень.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 (позивача у даній справі) грошові кошти у розмірі $ 20 000 (двадцять тисяч доларів), що є еквівалентом 527 000 (п`ятсот двадцять сім тисяч гривень) грн. у якості займу та зобов`язується повернути їх в термін до 31 жовтня 2022 року.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими, позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, відповідно, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, до матеріалів справи (у додатках до позовної заяви) надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.08.2023, копію договору про надання правничої (адвокатської) допомоги №15/08 від 15.08.2023, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Кравець» в особі керуючого бюро Кравця Дмитра Миколайовича. Обсяг можливих повноважень адвоката врегульований п. 2.1 договору. Згідно з п. 7.1 договір набирає чинності з дати його підписання та діє до моменту, визначеного у п. 5.3 цього договору, яким, в свою чергу передбачено строки надання послуг. За змістом п.7.5 договору додаткові угоди, додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Крім того, судом першої інстанції досліджено додаткову угоду №3 до договору №15/08 від 15.08.2023, укладений між тотожними сторонами. Так, вартість послуг бюро щодо представництва, захисту прав та інтересів клієнта у справі щодо стягнення боргу в розмірі 20 000 доларів США зз ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно розписки про отримання грошових коштів від 26.10.2021 становить: попередня оплата в розмірі 240 доларів США; отаточна оплата в розмірі 800 доларів США після фактичного отримання клієнтом боргу в розмірі 20 000 доларів США згідно розписки про отримання грошових коштів від 26.10.2021. Витрати по оплаті судового збору, витрати послуг виконавця (у разі необхідності) оплачуються окремо. Інші умови договору залишаються без змін.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Так, за змістом мотивувальної частини вказаної постанови: «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертоїп`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.

Однак вищенаведене не означає, що такі зобов`язання між адвокатом та клієнтом не є обов`язковими для сторін договору про надання правової допомоги, у разі якщо такий договір є дійсним». Аналогічні висновки здійснені й у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №753/1203/18, пр.61-44217св18. Так, «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

Суд першої інстанції, враховуючи наведене обґрунтування, наявні докази на підтвердження надання правової допомоги адвокатом Кравцем Д.М., із врахуванням наведеного стороною позивача розрахунку, суд дійшов висновку про обґрунтованість судових витрат, понесених стороною позивача за надання усної правової консультації щодо способів та порядку вирішення питання про стягнення з відповідача грошових коштів, узгодження правової позиції 1 000,00 гривень, підготовку та подання до суду позовної заяви 7 000,00 гривень, ведення справи в суді першої інстанції (підготовка необхідних документів, участь в судових засіданнях за необхідності) 776,46 гривень. Проте, в частині стягнення витрат на оплату після фактичного отримання клієнтом боргу згідно з розпискою про отримання грошових коштів від 26.10.2021 гонорару у сумі 29 254,88 гривень судом

встановлено підстави для відмови, що не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку з виконання договору в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання

правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог

або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу подано копії наступних документів: ордера на надання правничої (правової) допомоги від 15.08.2023, договору про надання правничої (адвокатської) допомоги №15/08 від 15.08.2023, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Кравець» в особі керуючого бюро Кравця Дмитра Миколайовича, додаткову угоду №3 до договору №15/08 від 15.08.2023, додаткову угоду №3 до договору №15/08 від 15.08.2023хунку на оплату №15/08-3 від 15.08.2023 року, платіжну інструкцію від 16.08.2023 року.

Згідно п. 1.1 Договору адвокат бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору клієнт, як особа, права і свободи якої захищає адвокат, зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати обумовлені угодою гонорар та фактичні витрати, пов`язаних з виконанням угоди.

Відповідно до платіжної інструкції від 16.08.2023 року фактично сплачено за адвокатські послуги за договором №15/08 від 15.08.2023 року 8 776,46 грн.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

З огляду на зазначене, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Судом першої інстанції вірно враховано, що позовні вимоги позивача визнано ґрунтовними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, при визначенні розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд керувався принципами справедливості, пропорційності і відповідності конкретним обставинам справи, які встановлені судом.

Беручи до уваги рівень юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підтвердженою та співмірною є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 8 776,46 грн.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кравець Дмитро Миколайович залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та колегією суддів не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді: