Справа № 450/581/24 Провадження № 2-о/450/81/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Представник заявника звернувся в суд із заявою, у якій просив встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа, а саме Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720, виданого 10 жовтня 1994 року Зимноводівською сільською Радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121, згідно якого ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 0,08 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Конопниця.

Мотивував вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який на випадок своє смерті розпорядився майном та склав заповіт, який посвідчено 18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Вегерою Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 3522. За вказаним заповітом ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,08 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Конопниця. Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720 від 10 жовтня 1994 року. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло згадане майно. 26 травня 2021 року заявник звернулася для оформлення спадщини до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Вегери Н.Б., однак остання листом № 22/01-16 від 23 січня 2024 року фактично відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , оскільки у згаданому Державному акті прізвище спадкодавця зазначено як « ОСОБА_4 ». Зазначив, що вказана помилка унеможливлює реалізацію заявником права на спадщину. З огляду на вказане, просив заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 13 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак 01 травня 2024 року останнім подано заяву, згідно мотивів якої просив заявлені вимоги задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення судового розгляду не подала.

Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як встановлено з Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720, виданого 10 жовтня 1994 року Зимноводівською сільською Радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121, земельна ділянка площею 0,08 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Конопниця, належала на праві приватної власності ОСОБА_3 .

З заповіту, посвідченого 18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Вегерою Н.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 3522, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповів ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,08 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Конопниця, що належала йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720 від 10 жовтня 1994 року.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05 травня 2021 року Виконавчим комітетом Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області, встановлено що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Вегери Н.Б. № 22/01-16 від 23 січня 2024 року, заявнику ОСОБА_1 повідомлено, що у наданих нею документах містяться розбіжності в написанні прізвища спадкодавця, зокрема у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720 від 10 жовтня 1994 року зазначено, як « ОСОБА_4 », а в інших документах зазначено, як « ОСОБА_6 ». З огляду на вказане рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720, виданий 10 жовтня 1994 року Зимноводівською сільською Радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121, належав при житті особі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а внести виправлення у такий неможливо.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які покликався представник заявника у поданій заяві, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому вимоги такої підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 200, 206, 247, 259, 263-265, 293, 294, 305-309, 315 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності при житті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа, а саме Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720, виданого 10 жовтня 1994 року Зимноводівською сільською Радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 121.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.