Дата документу 17.04.2024
Справа № 334/1597/24
Провадження № 2/334/1296/24
17 квітня 2024 року м. Запоріжжя
Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Міщенко А.О., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
27.02.2024 року до суду звернувся представник: адвокат Кузьмінов Д.В. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
В позові посилалися на те, що 05.12.2019 року між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .
В цей же день, 05.12.2019 року право власності на придбану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 34519817.
В грудні 2022 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння звернувся ОСОБА_3 . В обґрунтування позову зазначав, що він є єдиним спадкоємцем після смерті його тітки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і яка за життя мала у власності та проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Після заведення спадкової справ він дізнався, що квартира зареєстрована за ОСОБА_1 , який її придбав у ОСОБА_2 , який не мав права її відчужувати, так як договір купівлі-продажу, зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Торг-Інвест» 10.01.2002 року, реєстраційний номер Н-2657/1 не був укладений та зареєстрований у ЗМБТІ. З цих підстав ОСОБА_3 прохав суд визнати за ним право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом та витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_1
28.09.2023 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/5785/22 позовні вимоги задоволено частково: визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; витребувано із власності ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
20.12.2023 року постановою Запорізького апеляційного суду вказане рішення залишено без змін, а 18.01.2024 року та 15.02.2024 року ухвалами Верховного Суду у відкритті касаційного провадження ОСОБА_1 відмовлено.
Таким чином, судом при розгляді справи № 334/5785/22 встановлено, що договір купівлі-продажу, зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Торг-Інвест» 10.01.2002 року, реєстраційний номер Н-2657/1, за яким ОСОБА_2 придбав спірну квартиру у ОСОБА_4 , не є укладеним, так як не містить підпису продавця. З цих підстав судом встановлено, що ОСОБА_2 не мав права відчужувати квартиру, і відповідно, грошові кошти у розмірі 280115 грн. отримані ним без достатньої правової підстави.
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]: у період з 05.12.2019 року по 01.02.2024 року сукупний індекс інфляції склав 146,514% з розрахунку: 2019 - 99,8; 2020 - 100,2 * 99,7 * 100,8 * 100,8 * 100,3 * 100,2 * 99,4 * 99,8 * 100,5 * 101,0 * 101,3 * 100,9 = 105; 2021 - 101,3 * 101,0 * 101,7 * 100,7 * 101,3 * 100,2 * 100,1 * 99,8 * 101,2 * 100,9 * 100,8 * 100,6 = 110; 2022 - 101,3 * 101,6 * 104,5 * 103,1 * 102,7 * 103,1 * 100,7 * 101,1 * 101,9 * 102,5 * 100,7 * 100,7 = 126,6; 2023 - 100,8 * 100,7 * 101,5 * 100,2 * 100,5 * 100,8 * 99,4 * 98,6 * 100,5 * 100,8 * 100,5 * 100,7 = 105,1; 2024 - 100,4.
Розмір інфляційних втрат складає: 280115 * 146,514% - 280115 = 130292,69 грн.
Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: [Сума боргу] [кількість днів у році] х [Кількість днів прострочення]: 2019 - 280115 х 3 % : 365 х 31 = 713,72 грн., 2020 - 280115 х 3 % = 8403,45 грн., 2021 - 280115 х 3 % = 8403,45 грн., 2022 - 280115 х 3 % = 8403,45 грн., 2023 - 280115 х 3 % = 8403,45 грн., 2024 - 280115 х 3 % : 365 х 31 = 713,72 грн.
04.03.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судове засідання.
17.04.2024 року в судове засідання позивач та його представник: адвокат Кузьмінов Д.В. не з`явилися, 17.04.2024 року представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
17.04.2024 року відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернуто суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав, відзив на позов не подав.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжя народився позивач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 30.09.2008 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Запоріжжя народився відповідач ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 від 06.02.2001 року та Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 28.02.2024 року.
05.12.2019 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , продаж здійснено за 280115 грн., договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., зареєстровано в реєстрі за №7040.
28.09.2023 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/5785/22 визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; витребувано із володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Судом при винесенні рішення у справі №334/5785/22 встановлено, що договір купівлі-продажу від 10.01.2002 року, зареєстрований Запорізькою товарною біржою «Торг-Інвест», не був підписаний продавцем ОСОБА_4 та, відповідно, з істотних умов цей договір вона не погоджувала. Договір купівлі-продажу від 10.01.2002 року є неукладеним, а права та обов`язки за таким правочином ОСОБА_2 не набуті, оскільки договір не був підписаний продавцем ОСОБА_4
20.12.2023 року постановою Запорізького апеляційного суду рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2023 року залишено без змін.
18.01.2024 року та 15.02.2024 року ухвалами Верховного суду у відкритті касаційного провадження відмовлено.
Отже, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2023 року у справі №334/5785/22 набрало законної сили 20.12.2023 року.
Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного.
Згідно ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08.11.2023 року у справі №206/4841/20 зазначила: «9.24. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку витребування квартири з володіння кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Такий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до ОСОБА_4, в якого він придбав квартиру, зокрема, про стягнення сплаченої її вартості».
Також, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц зазначила: «Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)».
Також, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц зазначила: «За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».
Суд доходить висновку, що підстава, на якій грошові кошти в сумі 280115 грн. за придбання квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2019 року були набуті відповідачем, згодом відпала, так як договір купівлі-продажу, зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Торг-Інвест» 10.01.2002 року, реєстраційний номер Н-2657/1, за яким ОСОБА_2 придбав спірну квартиру у ОСОБА_4 , є неукладеним, тому останній не мав права відчужувати квартиру ОСОБА_1 , і рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2023 року по справі № 334/5785/22 визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на квартиру та витребувано із володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вказану квартиру, тому відповідач згідно ст.1212 ЦК України зобов`язаний повернути позивачу кошти, отримані ним без достатньої правової підстави, та сплатити згідно ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних.
Суд вважає, що обставини безпідставного набуття відповідачем коштів в сумі 280115 грн. від позивача за продаж квартири були встановлені судовим рішенням від 28.09.2023 року у справі № 334/5785/22, тому не підлягають повторному доказуванню.
Таким чином, суд вважає, що розрахунок позивача інфляційних втрат та 3% річних за ст.625 ЦК України за період з 05.12.2019 року по 01.02.2024 року - відповідає встановленим обставинам справи та є належним доказом на підтвердження заявлених вимог, при цьому, відповідачем даний розрахунок не спростовано, контррозрахунку не надано, як і будь-яких заперечень.
Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Крім того, відповідно ч. 1, 8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Так як відповідач відзив на позов не подав, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Тому суд доходить висновку, що матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 4454,49 грн. за подання позову.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 211, 247, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_1 , витрати на сплату судового збору в сумі 4454,49 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 23 квітня 2024 року.
Суддя: С.М.Телегуз