ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/828/24 Номер провадження 22-ц/814/1945/24Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Одринської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

заявника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - адвоката Кожем'яка О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2024 року

у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторія Вікторівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу

УСТАНОВИВ:

коротко заявлених вимог та змісту рішення суду першої інстанції;

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Полтави із заявою про встановлення факту проживання з 31.01.1997 по 08.08.2023 однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаною ухвалою не погодилась заявник ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохала рішення місцевого суду скасувати, а справу повернути до місцевого суду для продовження розгляду. Вказувала на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність спору про право, оскільки не вказав між ким у неї може виникнути спір щодо спадкового майна, не зазначив хто є іншим спадкоємцем.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа, ОСОБА_2 , прохала ухвалу місцевого суду залишити без змін. Вказувала, що висновки місцевого суду про наявність спору про право є вірними, заперечила проти встановлення даного факту та зазначила, що вона є спадкоємцем за заповітом на житловий будинок у АДРЕСА_1 .

щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, як подружжя, без реєстрації шлюбу.

Просила суд встановити факт постійного проживання її проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31 січня 1997 року по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, місцевий суд зазначив, що встановлення факту проживання заявниці разом із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно їй для прийняття спадщини, про що вона зазначила у своїй заяві.

Вирішуючи дану справу, суд мав би встановити чи проживав ОСОБА_3 із заявницею однією сім`єю, чи вели вони спільне господарство, чи мали спільні права та обов`язки.

Крім того, оскільки встановлення факту судом можливе лише в тому випадку, якщо його встановлення потягне за собою виникнення, припинення або зміну правовідносин, суд мав би встановити чи матиме заявник право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , чи є інші спадкоємці першої - третьої черг, які закликаються до спадкоємства.

Місцевий суд дійшов висновку про наявність спору про право, що перешкоджає відкриттю провадження у справі в окремому провадженні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», прави про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19) вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 слідує, що встановлення юридичного факту постійного проживання із ОСОБА_3 , що помер, необхідно їй для отримання спадщини - будинку у АДРЕСА_1 .

Місцевий суд, врахувавши вимоги матеріального права, вірно зазначив, що із поданої заяви вбачається наявність спору про право, та що для встановлення даного факту необхідно встановити матеріально-правові підстави, передбачені Сімейний кодексом України, з`ясувати коло спадкоємців та чи має право заявниця право на спадщину.

Під час апеляційного перегляду у відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа - ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем щодо майна померлого ОСОБА_3 за заповітом від 18.03.2021, заперечила факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 із померлим ОСОБА_3 та зазначила про існування спору щодо спадкового майна, що свідчить про наявність спору про право.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини шляхом спільного проживання як подружжя без реєстрації шлюбу.

Таким чином в ході апеляційного розгляду справи факт наявності спору про право підтвердився.

Спір існує між заявницею ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 .

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги про відсутність спору про право не знайшли свого підтвердження.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що ухвала місцевого суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування - відсутні.

Заявниця ОСОБА_1 не позбавлена можливості вирішити зазначений спір у порядку позовного провадження.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

Т.В. Одринська