Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/874/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської о бласті в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Згідно позовних вимог просить визнати за нею у порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,89 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Фанчиківської сільської ради.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама позивачки ОСОБА_3 .

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження та одруження.

На підставі заповітну посвідченого Фанчиківською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області від 16.12.2002 року, зареєстрованому у реєстрі за № 162 на випадок своєї смерті ОСОБА_3 , земельну ділянку 0.89 га. на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 000222 заповіла дочці ОСОБА_1 .

Інших спадкоємців передбачених ст.1241 ЦК України немає.

Згідно положень ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно оформити спадкові права у встановленому порядку не може, тому що після смерті віднайти оригінал державного акту на право приватної власності на землю не вдалося. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно я, позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

За запитом в архіві Відділу у Виноградівському ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вдалося віднайти копію державного акту приватної власності на землю серії ІІ-ЗК 000222 від 04.07.2000 року, який підтверджує належність на праві власності спадкодавцю земельної ділянки.

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з втратою документа що підтверджує належність права власності на земельну ділянку спадкодавцю.

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за заповітом успадкував спадкове майно, яке згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, вважає, що є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за права власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 14.11.2014 року (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 від 25.06.2021 року (а.с.10).

Родинні відносини між позивачкою ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження позивачки НОМЕР_3 від 21.02.1961 та свідоцтвом про одруження позивачки НОМЕР_4 від 21.07.1979 року, згідно якого змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, а саме земельна ділянка площею 0,89 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Фанчиківської сільської ради, що стверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-3K № 000222 від 04.07.2000 року, згідно якого ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,89 га розташовану на території Фанчиківськоївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11-11 зв.).

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений Фанчиківською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області від 16.12.2002 року, зареєстрованому у реєстрі за №162 в якому зробила таке розпорядження: земельну ділянку розміром 0,89 га в урочищі Мала Козьма що належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-3K № 000222 заповіла доньці ОСОБА_1 . Заповіт не змінено і не скасовано (а.с.7-7 зв.).

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є спадкоємцем за заповітом, особи, які б мали право претендувати на спадкове майно відсутні. Іншого способу захистити своє право спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,89 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Фанчиківської сільської ради Берегівського (колишнього Виноградівського) району Закарпатської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-3K № 000222 від 04.07.2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо