Єдиний унікальний номер судової справи:490/5188/23
Провадження №22-ц/812/540/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Миколаїв справа № 490/5188/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Качаном Романом Юрійовичем, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2023 року, ухвалене у складі головуючого судді Чулупа О.С., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Універсальна товарна біржа «НЕДВИЖИМОСТЬ Н», Миколаївська міська рада, про визнання договору дійсним,

встановив:

07 червня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Качана Р.Ю., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що був укладений 11 квітня 1997 року на Універсальній товарній біржі «НЕДВИЖИМОСТЬ Н» за № 40.

Позивач вказував, що йому стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідність підтвердити її дійсність у судовому порядку, оскільки при оформленні ними договору купівлі-продажу не були виконані вимоги статті 227 ЦК України (1963 р.), у частині нотаріального оформлення зазначеної угоди.

Посилаючись на вищевикладене, а також те, що відповідачі від нотаріального посвідчення вищевказаного договору відмовилися, проте договір купівлі-продажу нерухомого майна був виконаний сторонами належним чином, і дотепер не виникало ніяких претензій і спорів щодо предмету договору, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем в порушення вимог пункту 8 договору від 11 квітня 1997 року не зареєстровано право власності в КП «ММБТІ», тому суд дійшов висновку про не доведеність позивачем наявності правових підстав для визнання неоспорюваного договору купівлі-продажу квартири дійсним у судовому порядку та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Качан Р.Ю. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема положень статті 58 Конституції України, статей 328, 392 ЦК України, статей 47, 153, 224, 227 ЦК УРСР, та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , з 10 травня 1997 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1993 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

На підставі вказаного свідоцтва право власності зазначених осіб на квартиру зареєстровано КП «ММБТІ» 24 березня 1997 року за Р№18992.

11 квітня 1997 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 40, а саме квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір був укладений на Універсальній товарній біржі «НЕДВИЖИМОСТЬ Н» та внесений до журналу біржових угод за реєстровим номером № 40. Згідно п. 8 вказаного договору останній підлягає реєстрації в БТІ м. Миколаєва.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що за договором купівлі-продажу, який він уклав з відповідачами за даним позовом, він придбав квартиру АДРЕСА_1 , а тому просив визнати дійсним такий договір.

Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

В силу ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Таким чином, для визнання угоди дійсною необхідно декілька умов: законом передбачена обов`язкова нотаріальна форма посвідчення угоди, сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами, угода має бути повністю або частково виконана хоча б однією стороною, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди.

Статтею 227 ЦК УРСР 1963 р. передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Оскільки позивач вважає, що ним укладено договір купівлі-продажу квартири, який підлягає нотаріальному посвідченню, на ці правовідносини розповсюджуються положення статті 47 ЦК УРСР, в тому числі щодо можливості визнання його дійсним.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

Заінтересовані особи, між якими виник спір про право, що переданий на розгляд суду, називаються сторонами.

Отже сторонами у цивільному процесі є юридично заінтересовані особи (фізичні або юридичні), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст. 48 ЦПК України).

Позивач - особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів якої порушується цивільна справа в суді і розпочинається цивільний процес.

Відповідач - особа, котра за заявою позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорення права або охоронюваних законом інтересу позивача і безпосередньо на чиї права та інтереси може вплинути вирішення спору.

Згідно із положеннями статті 225 ЦК УРСР 1963 р. право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

З урахуванням викладених положень закону даний позов повинен пред`являтися до осіб, з якими укладався спірний договір купівлі-продажу квартири, осіб, які є власниками цього майна на час вирішення спору або до їх правонаступників, оскільки саме на права та інтереси вказаних осіб впливатиме рішення по даній справі.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу спірної квартири укладений між співвласниками ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з однієї сторони та позивачем ОСОБА_1 - з іншої.

Суд залишив поза увагою вказані обставини справи та вимоги закону, не визначився в повній мірі з характером спірних правовідносин та складом їх учасників, не вирішив питання щодо залучення третього співвласника квартири ОСОБА_5 і, як наслідок, в порушення вимог п. 3 ч. 5 ст. 12, ч. 2 ст. 51 ЦПК України не роз`яснив позивачу права щодо пред`явлення позовних вимог до належного кола відповідачів.

За такого висновок суду щодо відмови у позові через недоведеність позовних вимог є передчасним без залучення до участі у справі усіх заінтересованих осіб.

Апеляційний суд з огляду на положення ст. 13, ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України позбавлений повноважень щодо залучення до участі у справі нових осіб, як співвідповідачів.

Такі обставини залишились поза увагою доводів апеляційної скарги, але є підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові у зв`язку з тим, що його пред`явлено не до усіх осіб, які мають безпосередній матеріальний інтерес у спорі.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються незгоди із висновками суду по суті спору щодо наявності підстав для задоволення позову, за таких обставин є передчасними.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Качаном Романом Юрійовичем, задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Універсальна товарна біржа «НЕДВИЖИМОСТЬ Н», Миколаївська міська рада, про визнання договору дійсним, відмовити через пред`явлення позову до неналежного кола відповідачів.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складений 22 квітня 2024 року.