ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2362/24 Справа № 201/8300/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року в цивільній справі номер 201/8300/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» Дніпропетровське обласне управління ТВБВ №10003/0631, про стягнення суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» Дніпропетровське обласне управління ТВБВ №10003/0631, про стягнення суми страхового відшкодування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.09.2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №1404/22-Tз/Дп/19, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (позивача) або вигодонабувача (третьої особи), що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «Mazda CХ-5», д.н. НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві приватної власності.

22.12.2022 року забезпечений за договором страхування автомобіль, що припаркований, за невстановлених обставин зазнав механічних пошкоджень, про що з місця пригоди було одразу повідомлено страховика за телефонами «гарячої лінії». Крім того, 26.12.2022 року до страхової компанії було надано письмове повідомлення (заяву) про подію, що має ознаки страхового випадку. Також, враховуючи надані страховиком інструкції, було заявлено про пошкодження ТЗ до правоохоронних органів. В підтвердження розміру спричиненого збитку позивач надав до страховика два рахунки - фактури від 02.03.2023 року та від 20.03.2023 року на загальну суму ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу у розмірі 44380,20 грн. Проте, листом від 24.04.2023 року страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування із посиланням на п. 24.3.4. п. 24.3. договору страхування, а саме страхувальник не виконав своїх обов`язків, які передбачені умовами договору страхування, а саме не надав страховику передбачених цим договором документів для підтвердження факту та обставин настання страхового випадку. На даний час страховиком не здійснено виплату страхового відшкодування. Залишається невідшкодованою завдана майну шкода внаслідок механічних пошкоджень автомобіля, що порушує права позивача.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 44380,20 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 11000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова

компанія «Арсенал Страхування», третя особа Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» Дніпропетровське обласне управління ТВБВ №10003/0631, про стягнення суми страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 44380,20 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 8500,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», подав апеляційну скаргу, просив cкасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, вирішити питання про розподіл судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно та неправильно оцінено докази, неправильно встановлено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позову.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що позивач повідомив страховику про пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок наїзду на нього іншого транспортного засобу, який зник з місця пригоди. Також при отриманні повідомлення у телефонному режимі страховиком було уточнено інформацію з приводу чи було повідомлено та викликано компетентні органи, але водій повідомив, що поліцію не викликав.

Таким чином, із заявлених позивачем обставин вбачається, що подія відноситься до страхового ризику «Збитки внаслідок ДТП» у відповідності з пп. 22.2.2 п. 22 договору. При цьому, ДТП мала місце за наявності іншого учасника ДТП (другого ТЗ, окрім застрахованого ТЗ).

Відповідно до п. 26.5. договору у випадку ДТП при наявності іншого учасника ДТП (окрім застрахованого ТЗ), страхувальник (водій застрахованого ТЗ) зобов`язаний повідомити компетентні органи (зокрема, органи поліції) про подію та діяти у відповідності до п. 2.10, 2.11 ПДР.

Тобто, судом не враховано, що страхувальник може скористатися правом двічі протягом дії договору не надавати страховику документи компетентних органів у випадку, якщо подія не в ДТП на наявності іншого учасника. Відтак, жодні неточності чи альтернативні обов`язки страхувальника, про які зазначив суд в оскаржуваному рішенні у договорі страхування, відсутні, а висновки суду є помилковими.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується та не заперечується позивачем, що вказані в договорі обов`язки ним виконані не були, адже він звернувся до поліції із письмовим зверненням 26.12.2022 року, тобто з порушенням строку, передбаченого умовами договору страхування та не з місця події, а також, на лінію 102 звернення позивача з приводу настання події не зафіксовано. Отже, позивач при настанні події (ДТП) діяв не у відповідності до умов укладеного договору, чим порушив, зокрема, пп. 25.1.2 та пп. 25.1.5 п. 25.1 договору, а саме порушив обов`язок щодо належного фіксування та оформлення ДТП, чим позбавив можливості страховика встановити факт ДТП, причини і обставини настання ДТП з метою переконатися, що ця подія є страховим випадком, а також встановити відповідальну особу.

Невиконання позивачем обов`язків, встановлених договором страхування, є за своєю природою односторонньою відмовою від виконання зобов`язання, що має відповідні негативні наслідки, а саме: прийняття рішення страховиком про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування прийняте у цілковитій відповідності до умов договору страхування та з виключним дотриманням норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування», що не враховано судом при ухваленні рішення.

Від третьої особи АТ «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просив апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2023 року - залишити без задоволення.

22.12.2022 року ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку повідомлено Страховика про те, що на заставному транспортному засобі припарованому за адресою: АДРЕСА_1 , вранці було виявлено пошкодження. Також, з листа за вих. №437/ЖЄО 43015 від 02.02.2023 року з ГУ НП в Дніпропетровській області відділення поліції №7 відомо, що проведено перевірку щодо пошкодження авто, проведеними заходами було зафіксовано протоколом огляду пошкодження автомобіля, та ознак кримінального правопорушення не встановлено.

Таким чином, позивач виконав всі свої обов`язки відповідно до п.п. 26.1.6 договору страхування, так як настала страхова подія за ризиком «Збитки внаслідок інших подій».

Страховий випадок із заставним майном автомобілем марки MAZDA, комерційний опис СХ-5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2021, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , колір сірий, об`єм двигуна 1998, який стався 22.12.2022 року, відповідно до позовної заяви та доданих до заяви документам не є виключенням зі страхових випадків, згідно з умовами договору страхування та відповідно до п. 22.2 договору підлягає страховому відшкодуванню.

Від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чіп Я.М., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Посилання апелянта на те, що страховий випадок відбувся за участі другого учасника, або при наявності інших учасників пригоди матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що пошкодження мало місце саме під час ДТП. Доказів того, що пошкодження сталось під час руху забезпеченого ТЗ відповідачем не надано, в свою чергу позивач повідомляв страховику та поліції про те, що авто під час виявлення на ньому пошкоджень перебувало у нерухомому стані.

Страхувальник під час дії договору може двічі скористатись правом не надавати документи компетентних органів у випадку, якщо розмір збитку в результаті страхового випадку не перевищують 25000,00 гривень (якщо страхова сума по відповідному ТЗ не перевищує 500000,00 грн), або 5% від страхової суми по відповідному Т3 (якщо страхова сума по відповідному ТЗ більша 500000,00 грн). 3 огляду на розмір встановленої у п. 10 договору страхової суми (1030000,00 грн) розмір збитку, який не потребує обов`язкового звернення з боку страхувальника до компетентних органів становить 50500,00 гривень.

Факт повідомлення телефоном страховика з місця пригоди позивачем 22 грудня 2022 року та надання страховику повідомлення про страховий випадок встановленої форми 26 грудня 2022 року, тобто на третій робочий день, як передбачено вищезазначеними умовами договору не заперечується сторонами, та не підлягає доведенню в силу ст. 82 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції правомірно визнав відмову у виплаті страхового відшкодування, з огляду на не повідомлення страхувальником компетентних органів з місця пригоди, необґрунтованою з огляду на те, що такий обов`язок є альтернативним для страхувальника в силу положень п. 26.3. договору страхування, та розміру збитків, якій становить 44380,20 грн, і не перевищує 5 відсотків від страхової суми (50500,00 грн).

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 04.08.2021 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №0631/72 на придбання транспортного засобу, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 400500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 47-61).

В забезпечення виконання умов кредитного договору між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 04.08.2021 року укладено договір застави майна №0631/72/1, відповідно до якого в заставу передано транспортний засіб: марки «Mazda CХ-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2021, колір сірий, об`єм двигуна 1998 (а.с. 64-70).

На виконання умов договору застави 01.09.2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1404/22-Тз/Дп/19, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (позивача) або вигодонабувача (третьої особи), що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «Mazda CХ-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності. Страхова сума за договором страхування складає 1030000 грн, франшиза за ризиком «дорожньо транспортна пригода», та «збитки внаслідок інших подій» - 0 грн, вигодонабувачем за договором страхування визначений АТ «Ощадбанк». Страхова премія у розмірі 58710,00 грн сплачена у повному обсязі (а.с. 71-74).

22.12.2022 року забезпечений за договором страхування автомобіль «Mazda CХ-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був припаркований, за невстановлених обставин зазнав механічних пошкоджень, про що з місця пригоди було одразу повідомлено страховика за телефонами «гарячої лінії».

26.12.2022 року до страхової компанії надано письмове повідомлення (заяву) про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с. 39).

З листа відділення поліції №7 Дніпровського РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровської області вбачається, що до компетентних органів заявлено про пошкодження транспортного засобу, проведено перевірку цього факту та складено протокол огляду пошкодженого автомобіля (а.с. 10).

Відповідно до рахунків-фактури №1455 від 02.03.2023 року та №20/03-3 від 20.03.2023 року розмір спричиненого збитку у вигляді ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу становить 44380,20 грн (а.с. 9).

Листом від 24.04.2023 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування із посиланням на п.п. 24.3.4. п. 24.3. договору страхування, а саме страхувальник не виконав своїх обов`язків передбачених умовами договору страхування, та не надав страховику передбачених цим договором документів для підтвердження факту та обставин настання страхового випадку (а.с. 11-12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

За приписами ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 ЦК України передбачено умови та порядок здійснення страхової виплати.

Так, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Частиною 1 ст. 991 ЦК України та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» передбачені випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, а саме, у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Перелік таких випадків не є виключним, оскільки, як передбачено ч. 2 ст. 991 ЦК України та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Виходячи зі змісту наведених норм, коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а решта умов договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховикові переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окремо у кожному випадку. При цьому, слід враховувати, що закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не із наданням певних доказів страхувальником. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.11.2018 року у справі №910/922/18.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 04.08.2021 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №0631/72 на придбання транспортного засобу, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 400500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 04.08.2021 року укладено договір застави майна №0631/72/1, відповідно до якого в заставу передано транспортний засіб: марки «Mazda CХ-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2021, колір сірий, об`єм двигуна 1998.

На виконання умов договору застави 01.09.2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1404/22-Тз/Дп/19, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (позивача) або вигодонабувача (третьої особи), що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «Mazda CХ-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності. Страхова сума за договором страхування складає 1030000,00 грн, франшиза за ризиком «дорожньо транспортна пригода», та «збитки внаслідок інших подій» - 0 грн, вигодонабувачем за договором страхування визначений АТ «Ощадбанк». Страхова премія у розмірі 58710,00 грн сплачена у повному обсязі.

26.12.2022 року до страхової компанії надано письмове повідомлення (заяву) про подію, що має ознаки страхового випадку.

З листа відділення поліції №7 Дніпровського РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровської області вбачається, що позивачем до компетентних органів заявлено про пошкодження транспортного засобу, проведено перевірку цього факту та складено протокол огляду пошкодженого автомобіля.

Відповідно до рахунків-фактури №1455 від 02.03.2023 року та №20/03-3 від 20.03.2023 року розмір спричиненого збитку у вигляді ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу становить 44380,20 грн.

Листом від 24.04.2023 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування із посиланням на п.п. 24.3.4. п. 24.3. договору страхування, а саме страхувальник не виконав своїх обов`язків передбачених умовами договору страхування, та не надав страховику передбачених цим договором документів для підтвердження факту та обставин настання страхового випадку.

Перевіряючи обґрунтованість відмови у виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції правильно виходив з положень п. 26.4 договору страхування, яким визначено, що страхувальник під час дії договору може двічі скористатись правом не надавати документи компетентних органів у випадку, якщо розмір збитку в результаті страхового випадку не перевищують 25000,00 грн (якщо страхова сума по відповідному ТЗ не перевищує 500000,00 грн), або 5% від страхової суми по відповідному ТЗ (якщо страхова сума по відповідному ТЗ більша 500000,00 грн).

З огляду на розмір встановленої у п. 10 договору страхової суми (1030000,00 грн), розмір збитку, який не потребує обов`язкового звернення з боку страхувальника до компетентних органів становить 50500,00 грн.

З аналізу договору страхування вбачається, що вказані умови договору одночасно зобов`язують страхувальника (водія) діяти при страховому випадку відповідно до п. 25.1.2 договору страхування, які передбачають виклик відповідних компетентних органів на місце пригоди, та їх очікування страхувальником (водієм) з метою обов`язкової реєстрації та оформлення події, в той же час як п. 26.4. договору вказує на необов`язковість таких дій страхувальника (не більше двох заявлених подій протягом дії договору страхування) з одночасним обмеженням страхового відшкодування у таких випадках в межах ліміту виплати страхового відшкодування у розмірі 50500,00 грн.

У постанові Верховного Суду по справі №753/11000/14-ц вказано, що у випадку, якщо визначені ст. 213 Цивільного кодексу правила тлумачення не дозволяють визначити зміст умови договору, застосовується тлумачення на основі принципу contra proferentem. Він полягає у тому, що сторона, яка включила якусь умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з її неясністю або подвійним тлумаченням. При цьому не має значення, вона сама розробила таку умову або скористалася стандартним. Крім того, це правило застосовується і щодо умов, які включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».

Отже, оскільки умови договору є неконкретизовані в частині обсягу необхідних для виконання страхувальнику переліку дій при настанні події, що може бути в подальшому класифікована страховою як ДТП, то за принципом contra proferentem саме страховик, як сторона, яка включила такі умови в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з її неясністю або подвійним тлумаченням.

Відтак, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про те, що відмова у виплаті страхового відшкодування, з огляду на не повідомлення страхувальником компетентних органів з місця пригоди, є необґрунтованою, оскільки такий обов`язок є альтернативним для страхувальника в силу положень п. 26.3 договору страхування, та розміру збитків, який становить 44380,20 грн, і не перевищує 5 відсотків від страхової суми 50500,00 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване

на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: