К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року місто Київ

справа № 759/19860/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/8170/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі Петренко Н.О. від 19 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов обґрунтовано тим, що з 22 червня 2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З серпня 2023 року шлюбні відносини фактично припинилися та сторони проживають окремо.

Відповідач надає гроші на утримання доньки на свій розсуд. Неодноразові звернення до нього з приводу необхідності належного матеріального утримання доньки з урахуванням

всіх його видів заробітку та доходів та виконання ним своїх обов`язків, залишені без належного реагування.

Також, на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та не працює, а утримання маленької дитини потребує значних витрат.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів; аліменти на утримання дружини щомісячно у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів до досягнення донькою трирічного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти, щомісячно у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 12 жовтня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання аліменти щомісячно у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову 12 жовтня 2023 року до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 147 грн 20 коп.

Рішення мотивоване тим, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, дружини на період перебування у відпустці по догляду за дитиною, а тому з урахування рівня його доходів та майнового стану має можливість їх надавати у запропонованому позивачем розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з відповідача на утримання доньки аліменти в розмірі частини щомісячного заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття; аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини щомісячного заробітку (доходу), але не більше двох прожиткових мінімумів на особу, що втратили працездатність до досягнення дитиною трирічного віку.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання доньки та дружини. Водночас при визначенні розміру аліментів, на думку представника відповідача, суд повинен був застосувати аналогію закону, а саме, пункт 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, який регулює аналогічні правовідносини. Законодавець, затверджуючи положення пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України у наказному провадженні, прийшов до висновку, що необхідним та достатнім розміром аліментів, є розмір, який не повинен перевищувати

10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Проте суд повністю проігнорував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 2-591/11, відповідно до якої відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії. Суд поставив відповідача в нерівні умови з боржниками в наказному провадженні, які фактично мають однаковий статус - платник аліментів, а відповідно на аналогічні обов`язки утримувати своїх дітей.

Крім того, суд першої інстанції не обґрунтував чому сума стягнення аліментів на утримання дружини не може бути обмежена 2-ма прожитковими мінімумами на особу, що втратили працездатність. Вважає, що таке обмеження не є порушенням її права на утримання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що граничний рівень аліментів на одну дитину передбачений лише у наказовому провадженні, а вданому випадку позовне провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що з 22 червня 2019 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1242.

Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами 1-3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що сторони мають малолітню доньку, яка проживає разом із матір`ю, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відповідач працевлаштований, а тому є необхідність у стягненні аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини від його доходів та аліментів на дружину в розмірі 1/6 частини від його доходів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був застосувати аналогію закону, а саме пункт 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, яка регулює стягнення аліментів у наказному провадженні, на увагу не заслуговують з таких підстав.

Відповідно до частини 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 2-591/11, на яку посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, виснувала, що суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Сімейним Кодексом України, а саме частиною 3 статті 181 чітко визначені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, які присуджуються за рішенням суду за виборомтого з батьків, разом з яким проживає дитина. Це - частка від доходу матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Водночас при визначенні розміру частки аліментів чи розміру їх твердої грошової суми відповідно до норм частини 1 статті 182 СК України, суд враховує ряд обставин, які можуть впливати на розмір аліментів.

Частиною 5 статті 184 СК України також передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину

- однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, Сімейним Кодексом України врегульовані аліментні правовідносини, і право на вибір способу їх стягнення, належить тому з батьків з ким проживає дитина.

За вказаних обставин, застосування у даній справі пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, яка регулює стягнення аліментів у наказному провадженні, в той час як позивач звернулась до суду в загальному позовному провадженні є безпідставним, що і враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Також колегія суддів погоджується і з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років.

Частина 4 статті 84 СК України визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За правилами частини 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що сторони мають малолітню доньку, яка проживає разом із матір`ю, відповідач працевлаштований, а тому є необхідність у стягненні аліментів на дружину.

Доводи апеляційної скарги про те, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, на увагу не заслуговують, оскільки представник відповідача помилково ототожнює норми статті 84 Сімейного кодексу України з нормами статей 75, 76 цього Кодексу.

Так, статті 75, 76 СК Українирегулюють право на утримання одного з подружжя, який є непрацездатним - досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Стаття 84 Сімейного кодексу України надає право дружині, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, але до досягнення дитиною 3 років.

Будь-яких доказів того, що відповідач не в змозі надавати позивачу матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі, що б могло бути враховано при вирішенні справи, матеріали справи не містять.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: