Справа № 619/2745/21
Провадження № 2/535/78/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Мальцева С.О.,

секретар судового засідання Кашуба Ю.С.

без участі сторін

розглянувши у судовому засіданні в смт. Котельва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна про визнання недійсним договору позики,

ус т а н о в и в :

07 червня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ніколаєва В.О. звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним договір позики грошових коштів від 26 жовтня 2016 року що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М, зареєстрований у реєстрі за № 2108.

11 червня 2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

17 листопада 2022 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області, справа № 619/2745/21 передана головуючому судді Болибоку Є.А.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 17.11.2022 року прийняти до розгляду справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна про визнання недійсним договору позики.

У зв`язку із відновленням територільної підсудності Дергачівського районного суду Харківської області, рішенням Голови Верховного Суду від 22.11.2022 судді ОСОБА_4 достроково припинено відрядження до Котелевського районного суду Полтавської області з 23.11.2022.

11 січня 2023 року згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області, справа № 619/2745/21 передана головуючому судді Мальцеву С.О.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2023 року прийняти до розгляду справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна про визнання недійсним договору позики.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Ніколаєв В.О. , який діє на підставі ордеру серії АХ № 1135284 від 26.07.2023 року (а.с. 241-242) у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, але у попередніх судових засіданням зазначали що позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Гринишин Є.В., який діє на підставі ордеру серії ВІ № 1096073 від 13.07.2022 року (а.с. 243-244) у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. У судовому засіданні 26.10.2023 року представник відповідача адвокат Гринишин Є.В., зазначив що позовні вимоги визнає повністю .

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. За час розгляду справи позовні вимоги не визнавала повністю, заперечувала проти їх задоволення , про що також було надано письмовий відзив на позов . Відповідач мотивує не визнання позову тим, що ОСОБА_2 на момент укладення договору позики грошових коштів від 26 жовтня 2016 року не перебував у шлюбі, а був офіційно розлучений ще у 2002 році.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

26 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. за реєстровим № 2108 був посвідчений договір позики грошових коштів між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с 7).

Пунктом 1 вказаного договору передбачено що ОСОБА_3 передала грошові кошти ОСОБА_2 у сумі 2 320 000,00 (два мільйона триста двадцять тисяч) гривень, з зобов`язанням їх повернення до 24.10.2020. У разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 80 000,00 (вісімдесят тисяч) євро на момент її фактичного повернення у гривнях відповідно до комерційного курсу, встановленого на день повернення.(а.с 7).

При цьому, судом установлено що при посвідчення спірного договору позики від 26 жовтня 2016 року було зазначено, що ОСОБА_2 у шлюбі не перебуває.

Також, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що відповідач ОСОБА_2 на час укладення договору позики грошових коштів від 26.10.2016 був одруженим, оскільки у пункті 12 вказаного договору зазначено, що позичальник ОСОБА_2 у своїй заяві, що зберігається у справах приватного нотаріуса, стверджує про те, що на момент підписання цього договору не перебуває у шлюбі.

На спростування даного факту позивачкою ОСОБА_1 було надано копію свідоцтва про укладення шлюбу 25.11.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9) та копію свідоцтва про розірвання від 12.10.2019 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яке видане 12 жовтня 2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с 10). Тобто відповідач ОСОБА_2 на момент укладення договору позики перебував у офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

На думку позивачки, зазначений договір позики слід визнати недійсним на підставі ст. ст. 65 СК України, ст. 203 ЦК України, оскільки відповідачем ОСОБА_2 при укладенні оспорюваного договору позики не було отримано письмової згоди позивачки, як дружини. Крім того, позивачка вважає, що в разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення отриманих грошових коштів, позивачка в силу вимог закону несе солідарну відповідальність перед позикодавцем.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, для захисту своїх порушених прав позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала, зазначивши, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, правова позиція сторони позивача ґрунтується виключно на припущеннях, та суперечить положенням діючого законодавства, при цьому чітко зазначала у відзиві що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб ще у 2002 році , хоча доказів цього до суду подано не було, а навпаки сторона позивача спростувала даний факт надавши копію свідоцтва про шлюб та його розірвання лише у 2019 році.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України )

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначала, що оспорюваний договір позики є недійсним в силу положень ст. 65 СК України, оскільки позивачка та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.11.1995 року і по 12.10.2019 року , і вона, як дружина відповідача не надавала своєї згоди, на укладення ним оспорюваного договору позики.

За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

Положеннями ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Приписи ст. 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном.

Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст.65 СК України).

При цьому, судом було також встановлено що після отримання позики від 26.10.2016 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.06.2018 року набув у приватну власність житловий будинок що з господарськими будівлями , що знаходиться за адресою смт Козин, Обухівського району Київської області. ціна договору 1 703 931, 00 грн. Тобто , на момент придбання даного житлового будинку Потоцький перебував у зареєстрованому шлюбі, а ціна даного придбаного будинку становила 1 703 931, 00 грн., тобто сума є значно більшою ніж побутова , а майно могло придбаватися в інтересах сім`ї.

При вирішення даної справи, суд враховує правові позиції Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року по справі справу № 756/8056/19, в якій, серед іншого було поставлено питання, чи може бути визнаний недійсним договір позики на суму, яка виходить за межі дрібного побутового правочину, укладений одним із подружжя без згоди іншого з подружжя на його укладення: укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо наслідків укладення договору позики грошових коштів одним з подружжя без згоди на те іншого, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що приписи частин другої та третьої статті 65 СК України розповсюджуються на грошові зобов`язання подружжя щодо передачі спільних коштів у позику; договір позики на суму, яка виходить за межі дрібного побутового правочину, укладений одним із подружжя без письмової згоди іншого з подружжя на його укладення може бути визнаний недійсним у разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Оскільки гроші також є майном, сенс необхідності згоди одного з подружжя на укладення другим із подружжя договору, який виходить за межі дрібного побутового, полягає у тому, що кожен з подружжя має право брати участь у розпорядженні грішми, зокрема якщо їх сукупний розмір перевищує визначені законодавцем межі, встановлені для відповідного правочину.

Таким чином, для визначення вартості вчинюваного одним з подружжя правочину (договору позики), з метою його кваліфікації як такого, що виходить за межі дрібного побутового та укладений щодо цінного майна, що у свою чергу потребувало б письмової згоди іншого з подружжя, слід враховувати конкретну межу, встановлену законодавцем у частині першій статті 1047 ЦК України, та брати за основу неоподатковуваний мінімум доходів громадян, перевищення десятикратного розміру якого обумовлює обов`язковість укладення договору позики в письмовій формі.

У частині першій статті 1047 ЦК України законодавець пов`язав обов`язковість укладення договору позики у письмовій формі з умовою, коли його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а отже логічним є висновок, що згода іншого з подружжя на укладення такого договору має надаватись також письмово.

Отже, згода одного з подружжя на укладення договору позики, який виходить за межі дрібного побутового та стосується цінного майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, зокрема, грошових коштів, сума яких не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (частина перша статті 1047 ЦК України), має бути надана у письмовій формі.

У випадку недотримання вказаної вимоги другий з подружжя (хто не був стороною правочину) може оспорити договір позики на підставі частини другої статті 65 СК України.

Частиною 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання недійсним оспорюваного позивачкою договору позики з підстав відсутності згоди другого з подружжя на його укладення (ст. 65 СК України).

Оскільки оспорюваний договір укладений всупереч вимогам закону без згоди жінки, яка є співвласником цього майна (коштів), то оскаржуваний правочин підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215, 369 Цивільного кодексу України та статті 65 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути солідарно з відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908, 00 грн..

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 13, 15, 16, 203, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України; ст. 65 СК України; правова позиція Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду України від 11 жовтня 2023 року по справі № 756/8056/19, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна про визнання недійсним договору позики, задовольнити повністю.

Визнати договір позики грошових коштів від 26 жовтня 2016 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., зареєстрований в реєстрі № 2108 недійсним.

Стягнути солідарно з відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Тургєнєвська, буд. 69, приміщення 103.

У повному обсязі рішення складено 02.05.2024 року.

Суддя: С.О. Мальцев