Справа № 487/9287/23
Провадження № 2/487/1021/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Бобрової І.В., за участю секретаря судового засідання Мосензової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/9287/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

12.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру загальною площею 45,5 кв. м, житловою площею 30,7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги позову мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2 . 21.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Некрасової Ю.В. з метою оформлення своїх спадкових прав, проте їй було відмовлено, оскільки право власності на вказане вище майно спадкодавиця за життя не зареєструвала, та в результаті чого нею не подані оригінали відповідних документів. Крім того вказала, що спадкодавець отримала у власність квартиру АДРЕСА_2 згідно із розпорядженням органу приватизації № 5217 від 16.12.1996, виданого житлово-комунальним управлінням державного підприємства «Чорноморський суднобудівний завод», проте за життя не звернулася до відповідної установи для отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру та належним чином не зареєструвала своє право. У зв`язку з чим позивачка вважає, що спадкодавець реалізувала своє право на приватизацію квартири, проте не встигла за життя отримати правовстановлюючий документ, що унеможливлює, на теперішній час, отримання свідоцтва про право власності на майно, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд своєю ухвалою від 18.12.2023 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

05.01.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що спадкодавець за життя не набула право власності на спірну нерухомість, що, як результат, перешкоджає оформленню спадщини на спадкове майно через нотаріат спадкоємцем.

15.02.2024 від позивачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона заперечувала щодо обставин, викладених у відзиві, посилаючись на те, що спадкодавець за життя набула права власності на спірну квартиру, що підтверджується розпорядженням органу приватизації ЖКУ ГП ЧСЗ від 16.12.1996 № 5217, проте не встигла отримати свідоцтво про право власності на приватизовану квартиру, у зв`язку з чим наполягала на задоволенні позовних вимог.

Суд своєю ухвалою від 18.03.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивачки адвокат Долгова Л.В. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.

За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

У частині третій статті 9 Житлового кодексу України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини 4 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно з частиною 11 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Таким чином обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживав спадкодавець, але помер до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 523/20890/21.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 31.08.2022 серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії розпорядження органу приватизації № 5217 від 16.12.1996, виданого житлово-комунальним управлінням державного підприємства «Чорноморський суднобудівний завод», квартира АДРЕСА_2 була передана в приватну власність ОСОБА_2 .

У копії довідки, виданої ЖЕД № від 23.09.2004 № 779 вказано, що ОСОБА_2 дійсно проживала у квартирі АДРЕСА_2 та була володільцем особового рахунку.

Згідно з листом Управління комунального майна Миколаївської міської ради № 619/10/01/08/23 від 28.09.2023 ЖКУ ДП «ЧСЗ» не надавалось свідоцтво про право власності на зазначену вище квартиру до міського органу приватизації м. Миколаєва.

Крім того відсутність зареєстрованого права власності на спірну квартиру також підтверджується копією повідомлення Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2023 № 2-4478 та копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.06.2023 № 336421980.

Отже із наведеного слідує, що спадкодавець ОСОБА_2 скористалася своїм правом на приватизацію та отримала квартиру АДРЕСА_2 в приватну власність, проте за життя з невстановлених причин не отримала свідоцтва про право власності на майно та не зареєструвала своє право.

Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так позивачка звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Некрасової Ю.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , проте постановою нотаріуса від 21.06.2023 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру з підстав ненадання правовстановлюючого документу на майно.

У статті 1296 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто звернення до суду може мати місце в разі відмови нотаріусом у видачі свідоцтва з таких підстав, які унеможливлюють його видачу, оскільки підстави нотаріальної відмови не можуть бути усунуті спадкоємцями.

Відповідно до статті 15 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права.

Таким чином, враховуючи викладене вище, з метою захисту прав позивача, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2836,00 грн.

Керуючись ст. 10, 18, 23, 76, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2836,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Повне судове рішення складено 22.04.2024.

Головуючий суддя І. В. Боброва