242/66/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Селидівської міської ради; Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради,про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу мають чотирьох дітей, троє з яких є неповнолітніми, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У 2014 року у зв`язку з бойовими діями у м.Донецьке, вона з дітьми змушена були переїхати. Відповідач залишився у м.Донецьку та з того часу, вже майже 10 роки вони з відповідачем проживають окремо. Вона їздила до відповідача та намагалася переконати його переїхати до них, щоб зберегти сім`ю. У 2018 році народився син ОСОБА_7 , але відповідач відмовився переїжджати, відповідальності за родину та за дітей, а також відмовився реєструвати факт народження сина. З тих пір, тобто з 2018 року відповідач практично припинив взаємозв`язок з дітьми, не надавав матеріальної допомоги на їх утримання, взагалі не займався їх вихованням та розвитком; рішення суду про стягнення аліментів не виконує, аліментів та будь-якого утримання на дітей не виплачує. У 2022 році вона з дітьми була вимушена тимчасово виїхати за кордон та з цього часу відповідач взагалі припинив спілкування з дітьми. Таким чином, постійно та систематично, на протязі тривалого терміну, а саме більше восьми років відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки та перешкоджає дітям в реалізації їх прав. У зв`язку з чим, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник відповідача адвокат Шеремет М.О. надав письмові пояснення, в яких зазначив, що викладене в позовній заяві не відповідає дійсності та спростовується письмовими доказами, які долучаються до даних пояснень, а саме: платіжні виписки з банку починаючи з 2018 р. навіть з коментарями: «на утримання дітей» та вже після розлучення з 2020 року по 2024 р., про перерахування грошових коштів Відповідачем на картковий рахунок старшого сина - ОСОБА_3 . Відповідач був вимушений переказувати грошові кошти самому старшому синові ОСОБА_3 для всіх дітей, оскільки побоювався з огляду на неадекватну поведінку позивачки по відношенню до відповідача, що позивачка взагалі не скаже нічого дітям з приводу фінансової допомоги відповідача, щоб скласти у дітей негативне враження про батька. З виписок за 2018 - 2019 року чітко вбачається що відповідач сплачував старшому синові ще за навчання у «Управління освіти та науки Ірпінської міської ради Київської області». Окрім того, через відсутнє спілкування позивачки з відповідачем, після розірвання шлюбу, відповідач надавав грошові кошти своїй матері ОСОБА_8 , яка спілкується з невісткою - позивачкою, та саме через матір переказував ще грошові кошти позивачці на утримання дітей, що підтверджується виписками з 2021 року по 2023 р. Окрім того, відповідач постійно спілкується з дітьми через месенджери WhatsApp, Telegram (скриншоти долучаються) обмінюються фото та відео з власного життя, відповідач цікавиться життям дітей, переказує грошові кошти та як може підтримує їх. Позивачка умисно зазначає суду , що відповідач не хотів реєструвати наймолодшого сина ОСОБА_6 на підтвердження чого долучила протокол про адміністративне правопорушення. Однак, вказане взагалі не відповідає дійсності, в самому протоколі відповідач зазначив, що працював у м. Донецьку і звісно що не міг виїхати вчасно, щоб зареєструвати дитину. У відділі РАЦС відповідачу повідомили, що без вказаного протоколу не зареєструють дитину та не видадуть свідоцтво про народження, оскільки сплинуло більш ніж місяць з моменту народження дитини. У зв`язку з тим, що відповідач є юридично не освіченою особою та навіть гадки не мав що позивачка використає даний протокол у власних інтересах , вимушений був підписати зазначений протокол. Посилання позивачки на рішення суду про стягнення аліментів з відповідача є нічим іншим, як спробою довести що відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками, незважаючи на те, що навіть без рішення суду відповідач постійно сплачував грошові кошти та спілкується з дітьми. Позивачка розраховувала, що відповідач не дізнається про існування вказаної справи, оскільки не мешкає за місцем реєстрації та пошти ніякої не отримує, та позивачка отримає ще одне рішення суду без участі відповідача, як і рішення по сплаті аліментів. Водночас, виконавче провадження щодо примусового стягнення з відповідача аліментів на користь позивача, було відкрито у січні 2024 року (через що заблоковано картку відповідача), тобто у період дії воєнного стану, однак доказів отримання такої постанови відповідачем позивачка не надала, що спростовує доводи позивачки , що останній ухиляється від виконання обов`язку по утриманню дітей. Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дітей, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дітей. Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідач не спілкується з дітьми та не цікавиться їх розвитком, що спростовується долученими банківськими виписками та скриншотами з месенджерів WhatsApp, Telegram. Однак навіть в позовній заяві позивачка зазначила що з 2022 року проживають за кордоном, про що відомо відповідачу з листування з дітьми які скидають фото з іншої країни та користуються мобільним зв`язком Німеччини , що об`єктивно ускладнює фактичне спілкування та участь батька у вихованні дітей, враховуючи той факт, що на території України введено воєнний стан, у зв`язку з чим чоловіки віком від 18 до 60 років обмежені в праві виїзду за кордон. Також, не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дітям належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. У зв`язку з чим, просить в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі; судові витрати покласти на позивачку.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради надав письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до позовної заяви, позивач проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час позивачка разом з дітьми проживає за кордоном, куди виїхала через повномасштабну війну в Україні. Відповідно до пункту 72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за фактичним місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання. Враховуючи вищезазначене та керуючись чинним законодавством України, нормативно-правовими актами України, служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради не уповноважена обстежувати умови проживання осіб, які проживають (перебувають) поза межами території України шляхом відео- та аудіо- дзвінків. Акт обстежень умов проживання має істотне значення для складання висновку щодо розв`язання спору. Таким чином служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської не може подати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на даний час, разом з матір`ю проживають за кордоном. Просив справу розглядати у відсутність представника служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради та прийняти рішення в інтересах дитини.

Заяви та клопотання сторін.

Відповідач та його представник надали заяву, в якій просять розглянути справу в їх відсутності.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.01.2024 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.02.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.03.2024 року залучено Службу у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради до участі у розгляді цивільної справи та зобов`язано надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дітей.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне розглянути справу за відсутності сторін у справі, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно протоколу №158 про адміністративне правопорушення від 16.11.2018 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст..144 Сімейного кодексу України, ч.2 ст.212-1 КУпАП, а саме: несвоєчасна державна реєстрація в органі державної реєстрації актів цивільного стану народження дитини, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 у Київському пологовому будинку №5.

Згідно рішень виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 серпня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 серпня 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку(доходу)щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач на підтвердження того, що він перераховув кошти дітям та спілкувався з ними надав виписку з банку про переказ грошових коштів з 19.01.2018 р.-27.03.2020 р.; виписку з банку про переказ грошових коштів з 06.01.2021 р. по 30.12.2023 р.; платежі дітям (платіжні інструкції Приват Банк) переказ відповідачем на картку старшого сина ОСОБА_3 з 2020 р. по 2024 р. 104 квитанції; скриншоти спілкування Відповідача з дітьми у месенджери WhatsApp, Telegram з 2022 р. по 2024 р.

Згідно відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради від 11.03.2024 року відповідно до позовної заяви, позивач проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час позивачка разом з дітьми проживає за кордоном, куди виїхала через повномасштабну війну в Україні. Відповідно до пункту 72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за фактичним місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання. Враховуючи вищезазначене та керуючись чинним законодавством України, нормативно-правовими актами України, служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради не уповноважена обстежувати умови проживання осіб, які проживають (перебувають) поза межами території України шляхом відео- та аудіо- дзвінків. Акт обстежень умов проживання має істотне значення для складання висновку щодо розв`язання спору. Таким чином, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради не може подати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на даний час, разом з матір`ю проживають за кордоном.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

Частинами першою, другою статті 27 цієї Конвенції визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Цей захід впливу є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька (матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Крім того, та обставина, що на час розгляду справи вихованням дітей та їх розвитком займається мати, не є безумовним підтвердженням небажання батька дітей брати участь в їх утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування батьком батьківськими обов`язками.

Враховуючи те, що доказів, які свідчили би про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку батька на краще та наявності у його діях вини, позивач не надала, відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради не може подати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 79-81, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , треті особи, яка не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Селидівської міської ради, місцезнаходження: Донецька область, м.Селидове, вул..Європейська,8; Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, місцезнаходження: Київська область, Бучанський район, місто Ірпінь, вул. Антонова Авіаконструктора, б. 4а,про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Г.Черков