Справа № 127/7370/17
Провадження № 22-ц/801/716/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 рокуСправа № 127/7370/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Різник Д. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу № 127/7370/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2024 року, ухвалене у складі судді Іщук Т. П. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 12.02.2024 року, -

в с т а н о в и в :

5.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх. № 25919) до ОСОБА_2 , за участі третьої особи ПАТ «Страховової компанії «ПЗУ Україна» /т. 1 а. с. 60/, та, уточнивши у грудні 2017 року вимоги /т. 1 а. с. 2-6, 181-182/, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 27336,01 грн та 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, а також витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2000,61 грн, витрати на проведення дефектувальних робіт перед проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 525,01 грн

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2018, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27336,01 грн у відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і 2000,00 грн - у відшкодування моральної шкоди та розподілено судові витрати /т. 2 а. с. 9/.

Постановою Верховного Суду від 10.04.2019 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2018 та постанова апеляційного суду Вінницької області від 7.06.2018 скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції /т. 2 а. с. 184-189/.

15.01.2020 (під час нового розгляду справи) ОСОБА_1 , збільшивши позовні вимоги, після залучення ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» як співвідповідача, просив стягнути на його користь :

- з ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» матеріальний збиток, завданий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 100000 грн.;

- з ОСОБА_2 матеріальний збиток в сумі 120142,02 грн; витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2000,61 грн; витрати на проведення дефектувальних робіт перед проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 525,01 грн; моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 10.10.2016 у м. Вінниці по вул. 600-річчя, 27 відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .. Внаслідок ДТП належний йому транспортний засіб був пошкоджений. Згідно з висновком експерта Вінницького відділення КНДІСЕ № 6091/17-21 від 4.12.2017 розмір завданих збитків складає 220142,02 грн. Позивач також поніс витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2000,61 грн і на проведення дефектувальних робіт перед проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 525,01 грн.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25.01.2017 по справі № 127/22044/16-п скасовано постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Цією ж постановою встановлено, що у діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам пункту 12.3 ПДР, а в його діях може вбачатись невідповідність дій вимогам пунктів 10.1, 10.4 ПДР. На його думку дана постанова суду має преюдиційне значення для вирішення справи, а тому невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам п. 12.3 ПДР України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин ОСОБА_1 вважає вину ОСОБА_2 у ДТП доведеною.

3.04.2016 року власник автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_6 уклав з «СК «ПЗУ Україна» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/7820899), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є вищевказаний автомобіль. Строк дії полісу до 4.04.2017 року включно, ліміт відповідальності 100000,00 грн.

3.08.2016 року ОСОБА_6 продав зазначений автомобіль ОСОБА_3 , а вже 10.10.2016 сталась вищевказана ДТП. Отже на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страховова компанія «ПЗУ Україна», а тому у даному деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування (100000 грн) відповідальність несе страховик, а в непокритій страховим відшкодуванням частині (120142,02 грн) винна особа ОСОБА_2 .

Позивачу завдано і моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях через пошкодження його майна, порушенням звичайної організації повсякденного життя через відсутність можливості користуватися транспортним засобом, а також затягуванням ОСОБА_2 розгляду справи. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 50000 грн.

/т. 5 а. с. 206-212/.

Ухвалою суду від 2.06.2021 року до участі в справі як співвідповідача залучено ПАТ «СК «ПЗУ Україна», виключивши останню зі складу третіх осіб та прийнята до розгляду заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог (уточнена позовна заява).

/т. 7 а. с. 19-20/.

3.10.2017 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом (вх 72338) до ОСОБА_1 про стягнення 84356,30 грн у відшкодуванням матеріальної шкоди і 86400 грн у відшкодування моральної шкоди.

/т. 3 а. с. 1-4/.

18.02.2021 збільшивши позовні вимоги (вх № 11644), після залучення співвідповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК»), позивачі просили стягнути:

- з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_3 матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП у сумі 45386,75 грн,

- з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2269,50 грн,

- з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 159730,50 грн,

- солідарно з ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у сумі 9980 грн, з яких: 4980 грн судовий збір та 5000 грн - правнича допомога,

- солідарно з ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у сумі 6910,96 грн, з яких: 1170,96 грн судовий збір, 740 грн витрати на оплату висновку експерта, 5000 грн правнича допомога.

/т. 6 а. с. 61-66/.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.10.2016 у м. Вінниці по вул. 600-річчя, 27 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи поворот ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , допустивши зіткнення, чим порушив п.п. 10.1, 10.4 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до висновку за результатом проведення експертного автотоварознавчого дослідження матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 складає 45386,75 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/8874481 від 8.07.2016), відповідно до умов якого ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю потерпілого становить 200000 грн, а за шкоду заподіяну майну 100000 грн, франшиза 500 грн. Зважаючи, що відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а тому саме вона повинна відшкодувати власнику автомобіля завдану ОСОБА_1 шкоду, яка становить 45386,75 грн.

ОСОБА_2 зазначає, що діями ОСОБА_1 їй завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних хвилюваннях через пошкодження майна, яке належало її матері і вимушеній зміні звичайної організації повсякденного життя через відсутність можливості користуватися транспортним засобом.

Відповідно до висновку спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження від 31.03.2017 ОСОБА_2 завдані страждання (моральна шкода) та можливий розмір грошової компенсації становить 27 мінімальних заробітних плат. З урахуванням розміру місячної мінімальної заробітної плати 2021 році (6000,00 грн) розмір моральної шкоди становить 162000 грн. Враховуючи вимоги п. 22.3 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з страхової компанії підлягає стягненню моральна шкода в розмірі не більше ніж 5% визначеного у п. 9.3 ст. 9 даного Закону, що складає 2269,50 грн. Різницю між сумою відшкодування визначеною судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність

/т. 6 а. с. 61-66/.

Ухвалою суду від 4.12.2019 року об`єднано в одне провадження цивільні справи № 127/7370/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової і моральної шкоди та цивільну справу № 127/21047/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, присвоївши їм номер 127/7370/17.

/т. 5 а. с. 43/.

Ухвалою суду від 17.02.2021 із занесенням до протоколу судового засідання до участі в справі як співвідповідач за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залучена ПрАТ «УПСК» та прийнята до розгляду заява про збільшення позовних вимог.

/т. 6 а. с. 51/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмолено. В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу (вх № 1893 від 26.02.2024), з урахуванням нової редакції апеляційної скарги /т.8 а. с. 107-112/, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовив в задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги наявні у справі докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, якими підтверджується невідповідність саме дій водія ОСОБА_1 . ПДР України при дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 10.10.2016 у АДРЕСА_1 .

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір (постанова ВС від 5.09.2019 по справі № 234/16272/15-ц).

Не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема висновком судової експертизи тощо (постанова ВС від 4.03.2020 у справі № 641/2795/16-ц).

Жодних належних та допустимих доказів відсутності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 надано не було.

В апеляційній скарзі (вх № 2596 від 15.03.2024) ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Підставами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги наявні у справі докази, які підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, зокрема висновок експерта № 829а від 9.12.2016 в тій частині, що в даній дорожній обстановці у ситуації, яка склалась, при технічних параметрах, які містяться в матеріалах справи та при умові, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 «Volkswagen Golf» з моменту перетину осьової лінії до моменту контактування рухався зі швидкістю 5-10 км/год і при цьому подолав відстань біля 9 м, в діях водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР. Суд першої інстанції взяв до уваги висновок № 302/551/19-22 від 3.05.2019, висновок експерта від 21.04.2022 № 8198/8199/21-21, висновок експерта від 20.07.2023 № 14172/14173/23-52, які є недопустими доказами у справі та помилково відхилив висновок експерта № 829а від 9.12.2016.

1.04.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх. № 3195) ПАТ «УПСК», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзиви від інших учасників справи у строк встановлений судом на апеляційні скарги не надходили.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу свого представника та просив її задовольнити. Заперечив проти апеляційної скарги ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .. Погодився розглядати справу у відсутності представника ОСОБА_5 ..

Представник ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Заперечив проти апеляційної скарги ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 ..

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційних скарг, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

10.10.2016 у м. Вінниці по вул. 600-річчя, 27 відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали пошкоджень.

Власником автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4

/т. 1 а. с. 164/.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8874481 від 8.07.2016. Встановлений даним полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, складає 100000 грн, франшиза 500,00 грн

/т. 6 а. с. 187/.

Власником автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5

/т. 1 а. с. 39/.

Цивільно-правова відповідальності власників автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2007 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_6 , застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (поліс № АЕ/7820899 від 3.04. 2016, укладений попереднім власником ОСОБА_6 ). Строк дії полісу встановлений до 4.04.2017 включно; ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, - 100 000,00 грн

/т. 1 а. с. 37/.

Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, був складений щодо водія ОСОБА_1

/т. 3 а. с.16/.

У межах справи № 127/22044/16-п про адміністративне правопорушення було проведено судову експертизу та за висновком № 829а від 9.12.2016, в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. п. 10.1, 10.4 ПДР, а водія автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_7 , СН ОСОБА_2 регламентувались вимогами п.12.3 ПДР. У ситуації, яка склалась, при технічних параметрах, які містяться в матеріалах справи та при умові, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 «Volkswagen Golf» з моменту перетину осьової лінії до моменту контактування рухався зі швидкістю 5-10 км/год і при цьому подолав відстань біля 9 м, в діях водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР, а в діях водія автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_1 може вбачатись невідповідність дій вимогам п. п. 10.1, 10.4 ПДР

/т. 3 а. с. 17-20/.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25.01.2017 по справі № 127/22044/16-п постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2016 скасовано і провадження у справі закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП

/т. 1 а. с. 7/.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6091/17-21 від 4.12.2017, складеного на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 3.10.2017, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 у зв`язку з пошкодженням зазначеного автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 220142,02 гривні

/т. 1 а. с. 147-153, т. 5 а. с. 46- 47/.

Витрати пов`язані з проведення даної експертизи становлять 1980,80 грн, що підтверджується актом № 6091/17-21 від 3.10.2017.

/т. 1 а. с. 166/.

Також, були проведенні дефектувальні роботи перед проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 525,01 грн, що підтверджується рахунком ТОВ «Джерман-Центр» від 27.11.2017.

/т. 1 а. с. 185/.

На замовлення ОСОБА_3 Вінницьким відділенням КНДІСЕ проведене автотоварознавче дослідження та за його висновком від 9.11.2017 № 2969/16-21 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 45386,75 грн

/т. 6 а. с. 68-72/.

Витрати пов`язані з проведення даної експертизи становлять 740,04 грн, що підтверджується актом № 2969/16-21 від 09 листопада 2016 року

/т. 6 а. с. 81/.

На замовлення ОСОБА_2 ТОВ «Адвокаре» проведено психологічне дослідження та згідно висновку спеціаліста від 31 березня 2017 року слідує, що ситуація, що досліджується за справою (ДТП) є психотравмувальною для особи ОСОБА_2 , якій за умов ситуації, що сталась, завдано страждання (моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації за завданні страждання становить 27 мінімальних заробітних плат

/т. 3 а. с. 21-24/.

У межах цивільної справи ухвалою суду від 23.05.2018 призначена комплексна комісійна судова транспортно - трасологічна та автотехнічна експертизи, однак, висновок експерта № 302/551/19-22 від 3.05.2019 не містить відповіді на цілий ряд питань, зважаючи, що для їх відповіді слід вказати певні вихідні дані.

У зв`язку з цим у справі була призначена додаткова автотехнічна експертиза з урахуванням додаткових пояснень учасників ДТП проведення якої було доручено Вінницькому відділенні КНДІСЕ.

За висновком експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 21.04.2022 № 8198/8199/21-21, в заданій дорожній ситуації дії водія автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4 ПДР. У заданій дорожній ситуації, якщо відстань від автомобіля «Mitsubishi Outlander» до смуги руху автомобіля «Volkswagen Golf» під час виконання маневру розвороту останнім складала 10-15 метрів, згідно свідчень ОСОБА_2 , то в діях водія ОСОБА_2 невідповідностей нормам вимог п. 12.3 ПДР не вбачається. Якщо маневр розвороту автомобіля «Volkswagen Golf» виконувався при швидкості руху 5-10 км/год, згідно свідчень водія ОСОБА_2 , то в діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідності нормам вимог п.12.3 ПДР. У заданій дорожній ситуації, якщо відстань від автомобіля «Mitsubishi Outlander» до смуги руху автомобіля «Volkswagen Golf» під час виконання маневру останнього складала 10-15 метрів, чи маневр розвороту автомобіля «Volkswagen Golf» виконувався при швидкості руху 10 км/год, згідно свідчень водія ОСОБА_2 , то в діях водія ОСОБА_2 невідповідностей технічних нормам вимог ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП не вбачається і причиною виникнення події стала невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_1 технічним нормам вимог п.10.1, 10.4 ПДР. Якщо маневр розвороту автомобіля «Volkswagen Golf» виконувався при швидкості 5 км/год, згідно свічень водія ОСОБА_2 , то в діях водія ОСОБА_2 , вбачається невідповідність нормам вимог п.12.3 ПДР, які, з технічної точки зору, знаходилися у причому зв`язку з виникненням події даної ДТП. Згідно свідчень водія автомобіля «Volkswagen Golf» ,д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , в його діях вбачається невідповідність нормам вимог п.10.1, 10,4 ПДР, які з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. У заданій дорожній ситуації, якщо відстань від автомобіля «Mitsubishi Outlander» до смуги руху автомобіля «Volkswagen Golf» під час виконання маневру розвороту останнім складала 10-15 метрів, згідно свідчень водія ОСОБА_2 , вона не мала технічної можливості попередити дане ДТП шляхом виконання нею норм вимог п.12.3 ПДР. Якщо маневр розвороту автомобіля виконувався при швидкості руху 5-10 км/год, згідно свідчень водія ОСОБА_2 , чи 10 км/год згідно свідчень водія ОСОБА_1 , вона мала технічну можливість попередити дане ДТП шляхом виконання нею норм вимог п.12.3 ПДР.

/т. 7 а. с. 98-103/.

Згідно висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення комісійної автотехнічної експертизи № 14172/14173/23-52 від 20.07.2023 слідує, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 повинна була діяти згідно вимог п. 12.3 ПДР України, невідповідностей в її діях вимог ПДР України, з технічної точки зору, не вбачається та остання не мала технічної можливості своїми діями запобігти зіткненню шляхом застосування екстреного гальмування до керованого нею транспортного засобу. В діях водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 невідповідність вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникнення ДТП не вбачається з технічної точки зору. Дії водія автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4 ПДР України, які і знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. З причин вказаних в дослідницькій частині, встановити в категоричній формі технічну спроможність первинних пояснень водія ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виявилось можливим. Додаткові пояснення водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 не позбавленні спроможності з технічної точки зору.

/т. 7 а. с. 224-233/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди. Страхове відшкодування пов`язане з страховим випадком, яке в свою чергу пов`язується з настанням цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована. Зважаючи, що в даному випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на ОСОБА_2 відсутні підстави й для стягнення страхового відшкодування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що постанова суду 25.01.2017 по справі № 127/22044/16-п про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, звільняє такого водія від відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а тому у ОСОБА_1 відсутній обов`язок по відшкодуванні шкоди завданої внаслідок вищевказаної ДТП. Зважаючи, що в даному випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на застраховану особу ( ОСОБА_1 ), відповідно відсутні підстави й для стягнення страхового відшкодування з страхової компанії. Окрім цього, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди, що пов`язана з іншими обставинами, крім завданої фізичним болем та стражданнями, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, зокрема пошкодженням майна, тощо.

Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зроблено судом першої інстанції за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 (провадження №14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на сторону відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Аналогічний склад правопорушення підлягає обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору й про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

1. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення:

- з ОСОБА_2 матеріального збитку в сумі 120142,02 грн; витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2000,61 грн; витрат на проведення дефектувальних робіт перед проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 525,01 грн; моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

- з ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 100000 грн.;

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що у справі не встановлено наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди.

За змістом положень статті 1188 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

У справі встановлено, що протокол щодо порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху в момент ДТП не складався, постанов про притягнення її до адміністративної відповідальності або про закриття провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення не приймалися.

Матеріали справи не містять доказів щодо неправомірної поведінки ОСОБА_2 , причинного зв`язку між її діями й шкодою та її вини у вчиненні вказаного правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження позивачів про те, що вина ОСОБА_2 доводиться обставинами встановленими в постанові Апеляційного суду Вінницької області від 25.01.2017 у справі № 127/22044/16-п, оскільки ОСОБА_2 не є особою, стосовно якої прийнята вищевказана постанова суду апеляційної інстанції, так як у цій справі вирішувалося виключно питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Тобто викладені у вказаній постанові обставини і висновки суду щодо порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху і її вини у дорожньо-транспортній пригоді не мають преюдиційного значення при вирішенні цієї справи. На що звертає увагу також ВС у постанові від 10.04.2019 скасовуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2018 та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 7.06.2018 у даній справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Надаючи оцінку наявним у справі висновкам експертів, суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку про те, що

- висновок експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 9.12.2016 року № 829а, складений на виконання проведеної в межах справи про адміністративне правопорушення експертизи, зважаючи, що експерт при її проведенні обмежився лише технічними величинами, що містяться в справі, при цьому сам же вказуючи на відсутність необхідних додаткових вихідних даних для її проведення, а тому судом зазначений висновок не було взято до уваги;

- на спростування вказаного висновку в межах цієї справи судом була призначена та проведена комісійна автотехнічна експертиза. За висновком цієї експертизи № 14172/14173/23-52 від 20.07.2023, невідповідностей в діях ОСОБА_2 вимогам ПДР України, з технічної точки зору, не вбачається та остання не мала технічної можливості своїми діями запобігти зіткненню шляхом застосування екстреного гальмування до керованого нею транспортного засобу, в діях водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 невідповідність вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникнення ДТП не вбачається з технічної точки зору. Саме вказаний висновок судом взято до уваги, зважаючи, що він носить характер категоричного та безумовного, на відміну від інших.

Посилання представника ОСОБА_1 , що вказаний висновок комісійної експертизи № 14172/14173/23-52 від 20.07.2023 є недопустим, судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки зазначений висновок за результатами проведення автотоварознавчої експертизи стосується предмета доказування, відповідає положенням статті 102 ЦПК України і підготовлений у рамках цивільної справи на виконання ухвали суду експертами КНДІСЕ, які мають відповідну освіту і освітньо-кваліфікаційний рівень, кваліфікацію і стаж експертної роботи та порушень порядку його отримання не встановлено. Він ґрунтується на вихідних даних наданих судом. Додаткові пояснення ОСОБА_2 , які отриманні судом в судовому засіданні та містяться як в матеріалах справи, так і відображені судом в ухвалі, не позбавлені спроможностей з технічної точки зору, про що зазначено у висновку експертів.

На вказане звертали увагу і експерти, надаючи пояснення в судовому засіданні з цього питання. При цьому зазначали, що експертиза могла бути проведена з урахуванням необхідних кількісних характеристик без наявності яких не можливо провести експертизу.

Експертами були використані загальні положення щодо організації та методології проведення таких досліджень, викладені в джерелах науково-технічної інформації, які рекомендовані Міністерством юстиції України для виконання експертиз. Їх перелік не є вичерпним та їх використання не виключається положеннями Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз.

З огляду на зазначене судом першої інстанції не встановлено наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, а тому позовні вимоги до ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Страхове відшкодування пов`язане з страховим випадком, яке в свою чергу пов`язується з настанням цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оскільки в даному випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на ОСОБА_2 , відтак відсутні підстави й для стягнення страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про те, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги наявні у справі докази, які підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, зокрема висновок експерта № 829а від 9.12.2016 колегія суддів відхиляє, оскільки за висновком комісійної автотехнічна експертиза № 14172/14173/23-52 від 20.07.2023, невідповідностей в діях ОСОБА_2 вимогам ПДР України, з технічної точки зору, не вбачається та остання не мала технічної можливості своїми діями запобігти зіткненню шляхом застосування екстреного гальмування до керованого нею транспортного засобу, в діях водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 невідповідність вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникнення ДТП не вбачається з технічної точки зору.

В апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для відхилення зазначеного висновку висновком комісійної автотехнічна експертиза № 14172/14173/23-52 від 20.07.2023, а судом першої інстанції наведено обґрунтовані мотиви його врахування при ухваленні рішення та відхиленні інших наявних у справі висновків експертів.

2. Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення

- з ПрАТ «УПСК» матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП у сумі 45386,75 грн,

- солідарно з ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 понесених судових витрат у сумі 6910,96 грн, з яких: 1170,96 грн судовий збір, 740 грн витрати на оплату висновку експерта, 5000 грн правнича допомога,

та вимог ОСОБА_2 про стягнення

- з ПрАТ «УПСК» моральної шкоди в розмірі 2269,50 грн,

- з ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 159730,50 грн,

- солідарно з ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 понесених судових витрат у сумі 9980 грн, з яких: 4980 грн судовий збір та 5000 грн - правнича допомога.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що постанова суду від 25.01.2017 по справі № 127/22044/16-п про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, звільняє такого водія від відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а тому у ОСОБА_1 відсутній обов`язок по відшкодуванні шкоди завданої внаслідок вищевказаної ДТП.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається (постанова ОП ВС від 5.09.2019 по справі № 234/16272/15-ц та ВС від 28.10.2019 по справі № 722/1384/15-ц).

Згідно з ч. 6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова Апеляційного суду Вінницької області від 25.01.2017 року про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є обов`язковою для суду при вирішенні справи про правові наслідки.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки в даному випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на застраховану особу ( ОСОБА_1 ) відсутні підстави й для стягнення страхового відшкодування з страхової компанії.

Суд першої правомірно також зазначив, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди, що пов`язана з іншими обставинами, крім завданої фізичним болем та стражданнями, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, зокрема пошкодженням майна, тощо.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ПрАТ «УПСК» задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про те, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги наявні у справі докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, апеляційний суд відхиляє, оскільки судом першої інстанції правомірно зазначено про те, що при наявності преюдиційного судового рішення (постанова суду від 25.01.2017 по справі № 127/22044/16-п) про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення суд не вправі встановлювати вину особи.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі необґрунтованості позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УПСК» з підстав їх необґрунтованості, правових підстав давати оцінку дотримання позивачами строку позовної давності звернення до суду з вимогами до ПрАТ «УПСК» немає.

За таких обставин, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2024 року у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2024 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 29.04.2024 року.