Справа № 352/834/24
Провадження № 2/352/346/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Радишевська З.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

29.02.2024 року позивач ТОВ «УМ Факторинг» звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.04.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ОСОБА_2 укладено договір №3606107 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному форматі у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 7000 грн строком на 360 днів шляхом переказу на її банківську картку № НОМЕР_1 та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 2% - стандартна процентна ставка. В подальшому 10.11.2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передала право вимоги за кредитним договором №3606107 від 15.04.2023 року ТОВ «УМ Факторинг».

Однак, всупереч умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 57 400 грн, що складається з: 7000 грн. - сума кредиту; 50 400 грн.- заборгованість за відсотками, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором та судовий збір.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Відповідач скористалася правом на подання відзиву в якому заначила наступне. ОСОБА_2 не визнає позовні вимоги, оскільки вважає, що позивачем не доведено факт укладення договору, так як єдиним доказом такого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, а такий, на думку відповідача, до матеріалів справи позивачем не наданий; не надано доказів надання відповідачу примірника договору, не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості позивачу, нараховані суми не відповідають законодавству України, а саме ст. 1048 ЦК України та ч.3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», вважає такі суми непропорційно великими, та такими, що не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин. Нарахування відсотків було здійснено під час карантину та після закінчення строку договору. Крім того, нею не було отримано повідомлення про відступлення права вимоги позивачу.

Представник позивача у судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Просив не приймати до уваги відзив, оскільки останній не був направлений позивачу.

Відповідач в судове засідання не з`явилася про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 01.03.2024 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 22.03.2024 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Стосовно клопотання представника позивача про неприйняття відзиву відповідача, то суд зазначає, що відповідно до вимог ч.2 ст.191 ЦПК України, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи виключно у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин. Одночасно судом встановлено, що ОСОБА_2 строк, встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі для подання відзиву, не пропустила. Крім того, судом було надано можливість представнику позивача ознайомитись із відзивом, останній своїм правом скористався. Відтак суд вирішує спір з урахуванням пояснень відповідача, викладених у відзиві.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 15.04.2023 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» договір про надання кредиту №3606107 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитора або через додаток « Сredit7» (а.с.12-23).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, укладання цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Згідно п. 1.2 договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у гривні в сумі 7 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені цим договором.

Строк, на який надається кредит 360 днів. Періодичність сплати процентів 30 днів. Процентна ставка за кредитом: стандартна процентна ставка 2,00% в день, застосовується в межах всього строку кредиту, фіксована, знижена процентна ставка в день 0,01 %, фіксована.

Згідно пункту 2.1, 2.2 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою тримання кредиту у випадку неможливості зарахування платежу на зазначену платіжну картку з будь-яких причин, які не залежать від товариства. Дати надання кредиту:15.04.2023 або 16.04.2023 року.

Відповідно до п 3.1. Кредитного договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Детальні терміни повернення (дати) кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору.

Сторони в п. 4.1 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та періодичність внесення позичальником платежів.

Пунктом 9.7.1 Договору передбачено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІЕС товариства/зазначений в цьому договорі.

При цьому, підписуючи цей договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», розміщені на вебсайті та затверджені наказом №67-ОД від 14.06.2021 року, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.9.9 Договору).

Договір підписаний електронним підписом Е345 15.04.2023 року о 10:02:09 ОСОБА_2 (а.с.21).

З розрахунку заборгованості за кредитом №3606107 вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 57 400 грн, що складається з: 7 000 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 50 400 грн.- сума прострочених платежів по процентах, (а.с.3).

В паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е345 від 15.04.2023 року, теж міститься детальна інформація щодо укладення договору, зокрема інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування (сума 7 000 грн, строк кредитування 360 днів), інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту (знижена процентна ставка 0,01% в день, фіксована, стандартна процентна ставка 2% в день фіксована), порядок повернення кредиту (а.с.22-23).

Згідно інформації, наданої на вимогу суду ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 20.03.2024 року №240: транзакція по картці № НОМЕР_1 *=560768 (середина картки) проведена в системі «iPay.ua», номер платежу 223972222 від 15.04.2023 року 10:04:05 від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» у сумі 7 000 грн. (а.с. 77).

Відповідно до відповіді, яка надійшла з АТ «КБ «ПриватБанк» на вимогу суду від 25.03.2024 року картка №680813 належить ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 . Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_3 15.04.2023 року на вказану карту було зараховано переказ в сумі 7 000 грн.(а.с.74-75).

10.11.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «УМ Факторинг» був укладений договір факторингу №10112023, згідно умов якого до ТзОВ «УМ Факторинг» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі прав вимоги №1, що є додатком до договору №10112023(а.с.6-9).

Згідно п.2.1. Договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 4.1 Договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора після підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку та виконання фактором умов п.3.1.2, 3.1.3 цього договору

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу № 10112023 від 10.11.2023 року ТзОВ «УМ Факторинг» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №3606107 від 15.04.2023 року (а.с. 10).

Згідно платіжної інструкції на безготівковий переказ в національній валюті від 13.11.2023 року №487 ТзОВ «УМ Факторинг» сплатило ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» 206 140,44 грн згідно договору факторингу №10112023 від 10.11.2023 року та реєстру прав вимог №1(а.с.11).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч.6 ст.11 вищевказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Щодо тверджень відповідача про неправомірність нарахування кредитором відсотків на час карантину.

Згідно з п. 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною 2 статті 3 цього Закону.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 уклала з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» договір про надання кредиту №3606107 у сумі 7 000 грн, строк кредитування 360 днів, інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту (знижена процентна ставка 0,01% в день, фіксована, стандартна процентна ставка 2% в день фіксована).

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 7000 грн підтверджено інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування суми кредиту, листом АТ КБ «ПриватБанк», розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого загальна заборгованість становить 57400 грн, з яких 7000 грн - заборгованість за основним боргом, 50 400 грн - відсотки.

З викладеного вбачається, що нарахування кредитодавцем відсотків за кредитним договором здійснювалося у відповідності до умов укладеного договору. Відповідач такий розрахунок не спростував.

При цьому нарахування відсотків кредитодавцем здійснено в межах погодженого сторонами строку кредитування, а тому суд залишає без уваги посилання відповідача в цій частині.

Щодо тверджень відповідача про неправомірність нарахування кредитором відсотків на час карантину то суд зазначає, що норми Закону не стосуються нарахування відсотків, а мають відношення виключно щодо не нарахування штрафів та пені. Стосовно посилання на положення чинного законодавства в частині не нарахування відсотків військовослужбовцям, то відповідачем не надано доказів її належності до такої категорії осіб.

При цьому за змістом ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 95 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, наведене свідчить, що подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на неотримання нею повідомлення про відступлення прав вимоги, як підстави для відмови у позові, оскільки за висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.

Доводи відповідача у відзиві про те, що кредитний договір № 3606107 від 15.04.2023 року, не підписаний відповідачем ні власноручно, ні електронним підписом, тому правочин є не вчиненим та таким, що не породжує для відповідача прав та обов`язків, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, суд звертає увагу, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

Таким чином, позивачем доведено отримання відповідачем кредиту в сумі 7 000 грн, відсотки нараховані в межах строку договору та у розмірі, погодженому сторонами. Одночасно суд звертає увагу на те, що розмір заборгованості за відсотками може бути зменшений судом у разі, якщо позивач їх нарахував після визначеного кредитним договором строку кредитування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, і останні виступають як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що у даній справі не має місця.

Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання умов договору про надання кредиту, ОСОБА_2 грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «УМ Факторинг» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

VІІ. Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 028 грн. на користь позивача.

На підставі ст. 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість за договором №3606107 від 15.04.2023 року у сумі 57 400 (п`ятдесят сім тисяч чотириста) грн, що складається з: 7 000 (семи тисяч) грн - сума кредиту; 50 400 (п`ятдесяти тисяч чотирьохсот) грн - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», вул. Ризька, 73-Г, офіс 7/1, м. Київ, 04060, ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення складене в повному обсязі 19.04.2024 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.