МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2024 р. Справа №370/1359/23

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Косенко А.В.,

із секретарем Некращук Я.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кононова М.А. ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Тилика Т.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області справу за позовом

ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Салют», ОСОБА_3 ; третя особа на стороні відповідачів Приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М., про застосування наслідків недійсного правочину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , (далі - позивач), звернувсь до суду із позовом до Приватного підприємства «Салют» (далі - ПП «Салют», відповідач-1), ОСОБА_3 (далі - відповідач-2), вказавши третьою особою приватного нотаріуса Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М. (далі - приватний нотаріус Дарнопих Т.М.), в якому зазначив, що 21.02.2007 року між ним, ОСОБА_1 , як Набувачем, та ОСОБА_3 , як Відчужувачем, було укладено договір довічного утримання (далі - Договір), предметом якого є земельна ділянка та кафе, яке знаходиться на цій земельній ділянці. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Дарнопих Т.М. за реєстраційними номерами 1240 та 1241. Догляд, який передбачено договором довічного утримання, визначений в договорі в сумі 500 доларів США, з оплатою щомісячно в гривнях по курсу НБУ на дату розрахунку. Зі сплином тривалого часу курс долара США щодо гривні суттєво змінився. Крім того, у 2019 році настала пандемія пов`язана з коронавірусом, а в 2022 році ще розпочалася повномасштабна агресія російської федерації. Зважаючи на ці фактори, та на те, що позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей, всі ці обставини зменшили його фінансові можливості щодо виконання умов договору та змусили позивача неодноразово звертатися до ОСОБА_3 з приводу відходу в умовах договору від прив`язки щомісячного догляду від курсу долара США. Позивач з ОСОБА_3 в усній формі досягли домовленості про зменшення грошового утримання за даним договором, однак, в письмовій формі цю домовленість не закріпили та змін до договору не внесли. В подальшому, договір виконувався позивачем щомісячно, але не в повному обсязі. Рішенням Макарівського районного суду від 26.10.2022 року у справі №370/1109/22 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним договором довічного утримання. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.03.2023 року зазначене рішення суду від 26.10.2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 розмірі 231008 грн. задоволені в повному обсязі. 03.05.2023 року Макарівським ВДВС відкрите виконавче провадження НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 234577,80 грн. Виходячи з матеріалів справи №370/1109/22 спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 полягав виключно в методиці нарахування заборгованості, яка виникла з умов договору.

Поряд з цим позивач вважає, що договір довічного утримання від 21.02.2007 року не відповідає вимогам ст.ст.744, 746 ЦУ України, а саме ОСОБА_3 як власник приватного підприємства та як Відчужувач за договором, передав позивачу, як Набувачу, майно, яке на той час належало юридичній особі - Приватному підприємству «Салют», засновником якого і був сам ОСОБА_3 , тоді як відповідно до вимог ст.746 ЦК України Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути виключно фізична особа, а відтак приватний нотаріус Дарнопих Т.М. не мала права посвідчувати даний договір. Таким чином даний договір довічного утримання не відповідає вимогам закону, а тому є нікчемним.

Враховуючи наведене та посилаючись на ст. ст. 203, 215, 216,744, 746 ЦК України позивач просив суд:

1. Застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 401791 (чотириста одна тисяча сімсот дев`яносто одна) грн. 56 коп., сплачені ОСОБА_1 за умовами договору довічного утримання, укладеним ОСОБА_3 , як власником ПП "Салют" та ОСОБА_1 від 21.02.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Бучанського РНО Київської області Дарнопих Т.М. за реєстраційними номерами 1240 та 1241.

2. Застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину - зобов`язати ОСОБА_1 повернути ПП "Салют" нерухоме майно: земельну ділянку для комерційного використання, загальною площею 0,05га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ;00:03:0010, яка була отримана ним за умовами договору довічного утримання від 21.02.2007 року.

3. Застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину - зобов`язати ОСОБА_1 повернути ПП "Салют" нерухоме майно - кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке було отримане ним за умовами договору довічного утримання від 21.02.2007 року.

Також позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 4733,00 грн., на відшкодування понесених ним судових витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою суду від 21.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Вказаною ухвалою також встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.22).

Ухвалою суду від 02.10.2023 року витребувано від приватного нотаріуса Дарнопих Т.М. належним чином завірені копії правовстановлюючих документів сторони Відчужувача за договором довічного утримання між ОСОБА_3 , як власником ПП «Салют», та ОСОБА_1 від 21.02.2007 року (а.с.37).

Витребувані за ухвалою суду від 02.10.2023 року документи надійшли до суду 14.11.2023 року та приєднані до матеріалів справи (а.с.62-104).

10.10.2023 року у строк та у порядку, встановленому судом, від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов є надуманим та неналежно аргументованим. Так, позивач посилається на те, що в ході розгляду справи №370/1109/22, судові інстанції (місцевий та апеляційний суди) розглянули справу виключно лише на підставі розрахунків ОСОБА_3 та виходячи з принципу диспозитивності судового процесу, та презумпції правомірності правочину, а інших позовних вимог стосовно умов договору сторони не заявляли, тому судом вони нібито не досліджувалися. З даним висновком позивача відповідач не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм процесуального права. Відповідно ж ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо яких встановлені ці обставини, якщо інше не передбачено законом. Отже, оскільки рішення у справі №370/1109/22 набрало законної сили та виконано, тому обставини встановлені при розгляді даної справи не доказуються при розгляді іншої справи між тими самими сторонами та за тих самих підстав. Крім того, ОСОБА_1 відповідно до ст.178 ЦПК України не був позбавлений права при розгляді справи №370/1109/22 подати відзив та викласти свої заперечення, а також оскаржити постанову Апеляційного суду в касаційному порядку. Також відсутні підстави для застосування наслідків недійсного правочину, передбачені ст.216 ЦК України, оскільки на час укладення спірного договору його сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, укладений правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що підтверджується набуттям позивачем право власності приміщення кафе та земельну ділянку. Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просив суд у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити у зв`язку зі сплином загального строку позовної давності, так як договір було укладено 21.02.2007 року, а позивач звернувся до суду лише в 2023 році, тобто через 15 років (а.с.39-43).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказав, що не надавав свого відзиву у справі №370/1109/22, оскільки на той час не знав, що спірний договір не відповідає імперативним приписам ст. 746 ЦК України і є нікчемним, а коли йому стало про це відомо він 06.06.2023 року подав касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду м. Києва від 10.03.2022 року у справі №370/1109/22. Проте, йому було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Зазначив, що ні у рішенні першої інстанції, ні у постанові апеляційної інстанції питання нікчемності даного договору довічного утримання не досліджувалось. Посилаючись на п.б ч.1 ст.3 ЦК України та позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 21.09.2022 року у справі №638/16768/19, вважає безпідставною вимогу про застосовування строку позовної давності до застосування наслідків даного нікчемного правочину (договір довічного утримання від 21.02.2007 року), оскільки договір дійсний у часі і без застосування наслідків нікчемного правочину договір залишиться нікчемним, але діючим у часі, поки ОСОБА_3 живий. У відповіді на відзив ОСОБА_1 також зазначив, що ОСОБА_3 не навів норм матеріального права, якими можна спростувати нікчемність правочину між ОСОБА_3 , як власником ПП «Салют» та ОСОБА_1 , а вимога ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності є не розумною та несправедливою. Просив суд у мотивувальній частині рішення підтвердити, що правочин між ОСОБА_3 , як власником ПП «Салют», та ОСОБА_1 є нікчемним, керуючись нормами матеріального права ст. 746 та ст.228 ЦК України (а.с.47-61).

У своїх запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, в тому числі з урахуванням пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду (а.с.116-139).

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач ПП «Салют» в особі представника, адвоката Кононова М.А., просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В обґрунтування відзиву зазначив, що оспорюваний Договір від 21.02.2027 року по своїй суті та формі повністю відповідав вимогам діючого на час його укладання вимогам законодавства України, позивач та відповідач - 2, досягли усіх істотних умов договору довічного утримання, уклали договір в належній формі, ОСОБА_3 діяв як фізична особа та одноосібний власник ПП «Салют», а тому Договір довічного утримання від 21.02.2007 року не можна вважати нікчемним. В свою чергу, позивач в супереч вимогам ст.ст.76, 80, 81 ЦПК України не навів докази того, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси. Окрім того, вважає, що вказаний позов ОСОБА_1 заявленим ним виключно з метою уникнення стягнення з нього заборгованості за Договором довічного утримання, а відповідно уникнення виконання взятих на себе зобов`язань за даним Договором (а.с.164-183).

У відповіді на вказаний відзив ОСОБА_1 зазначив, що майно яке є об`єктом договору, належало до правочину ПП «Салют» і ніколи не належало ОСОБА_3 як фізичній особі, а згідно вимог ст.ст.744-758 ЦК України, майно приватного підприємства не може бути об`єктом договору довічного утримання. ПП «Салют» в будь-який час може витребувати це майно з володіння позивача і ці обставини порушують права позивача на володіння цим майном (а.с.211-212).

Ухвалою суду від 12.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.252).

В судовому засіданні 09.04.2024 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача ПП «Салют» - адвокат Кононов М.А., відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Тилик Т.М. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.

Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

21.02.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладеного договір довічного утримання (догляду), посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №1240 та №1241 (далі - Договір, а.с.9-10).

Відповідно до п. 1 цього Договору, ОСОБА_3 - Відчужувач, як засновник та власник приватного підприємства «Салют», передає, а ОСОБА_1 - Набувач отримує у власність на умовах цього Договору кафе та земельну ділянку загальною площею 0,05 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , взамін чого Набувач зобов`язується забезпечувати Відчужувача утриманням та доглядом довічно.

3гідно до п. 9 Договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися Відчужувачу, оцінюється сторонами у сумі 2525 гривень, що еквівалентно 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору (1 долар=5,05 гривень). Грошова оцінка щомісячного грошового забезпечення, що підлягає сплаті в гривнях протягом дії цього договору, має бути еквівалентна 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Усі платежі сплачуються Набувачем не пізніше 03 числа кожного календарного місяця на пенсійну карту за номером НОМЕР_1 , відкриту на ім`я Відчужувача у Макарівському відділенні «Приват Банка», код 3675. При цьому сторони за цим договором домовились про те, що Відчужувач не втручається в господарську діяльність Набувача, пов`язану із експлуатацією кафе земельної ділянки - об`єктами нерухомості за даним договором.

В п. 10 Договору зазначено, що Відчужувач має право вимагати своєчасного та повного здійснення надання (догляду) від Набувача згідно п. 9 цього Договору. А Набувач згідно п. 11 зобов`язаний у встановлені строки та в необхідному обсязі здійснювати надання утримання (догляду) згідно п. 9 цього Договору.

Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків договору, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей Договір не носить характеру уявного та удаваного правочину (п.12 Договору).

Відповідно до п. 14 цього Договору цей Договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку.

Зі змісту вказаного Договору вбачається та підтверджується матеріалами нотаріальної справи щодо посвідчення правочину (а.с.62-104): 1) кафе, яке відчужується за цим договором, належить Відчужувачеві на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія ЯЯЯ №136523), виданого 27.09.2005 року виконавчим комітетом Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області на підставі рішення виконкому Макарівської селищної ради за №33 від 27.02.2001 року. Право приватної власності на кафе зареєстровано за Відчужувачем в Макарівському бюро технічної інвентаризації 27.09.2005 року, номер запису 9 в книзі номер 1, реєстраційний номер 12199574; 2) земельна ділянка площею 0,05 га належить Відчужувачу на підставі Державного акту серії ЯД №655362 на право власності на земельну ділянку, виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів Макарівського району Київської області 09.10.2006 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 16.12.2005 року приватним нотаріусом Дарнопих Т.М.. зареєстрованого за №11203, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі за №007.

21.02.2007 року приватним нотаріусом Дарнопих Т.М., на підставі ст.73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням вказаного вище Договору, накладено заборону на нерухоме майно, вказане в Договорі, а саме кафе та земельну ділянку загальною площею 0,05 га, до припинення чи розірвання договору довічного утримання, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №327118483 від 27.03.2023 року (а.с.13).

На підставі Договору довічного утримання від 21.02.2007 року ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власні на кафе та земельну ділянку загальною площею 0,05 га, що є предметом Договору, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на непорухоме майно №14817201 від 07.06.2007 року (а.с.14) та копією державного акту серії ЯЖ №216672 від 24.07.2008 року (а.с.16).

Як вказав позивач, а відповідачі не заперечили, що починаючи з 2019 року договір виконувався позивачем щомісячно, але не в повному обсязі, що вбачається також із виписки з банку по картці/рахунку (а.с.11-12).

Рішенням Макарівського районного суду від 26.10.2022 року у справі №370/1109/22 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним договором довічного утримання.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.03.2023 року зазначене рішення Макарівського суду від 26.10.2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 розмірі 231008 грн. задоволені в повному обсязі (а.с.126-133).

Ухвалою Верховного Суду від 25.04.2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10.03.2023 року (а.с.55-56).

03.05.2023 року Макарівським ВДВС відкрите виконавче провадження НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 213008,00 грн., що підтверджується Інформацією про виконавче провадження від 27.11.2023 року (а.с.125-126).

Постановою старшого виконавця Пустовойт С.М. Макарівського ВДВС від 03.07.2023 року закінчене згадане вище виконавче провадження НОМЕР_4 у зв`язку фактичним повним виконанням рішення суду (а.с.127).

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до вимог ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. (ст.745 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.746 ЦК України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

Згідно ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Водночас статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в обґрунтування своїх позовних вимоги про застування наслідків недійсності правочину ОСОБА_1 , посилається на те, що оспорюваний Договір довічного утримання в порушення вимог ст.746 ЦК України, був укладеним з відповідачем ОСОБА_3 як Відчужувачем, тоді як передане за Договором позивачу майно належить юридичній особі - ПП «Салют», а тому такий Договір є нікчемним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити реалізувати своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 27.04.2023 року у справі №755/11605/21 наголошує на тому, що правочин може бути визнаний недійсним виключно у тому разі, якщо права позивача порушені та задоволення такої позовної вимоги приведе до відновлення його прав.

Згідно парових висновків, викладених у постанові ВС від 30.11.2026 року у справі №910/31110/15, зазначено, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (правові висновки, викладені у постанові ВС від 05.09.2019 року у справі №638/2304/17).

Тож, як встановлено судом, 21.02.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладеного договір довічного утримання (догляду), посвідченого нотаріально. За вказаним договором ОСОБА_3 - Відчужувач, як засновник та власник приватного підприємства «Салют» (створеного фізичною особою, заснованого на приватній власності), передав, а ОСОБА_1 - Набувач, отримав у власність на умовах цього Договору кафе та земельну ділянку загальною площею 0,05 га, що в АДРЕСА_2 , взамін чого Набувач зобов`язався забезпечувати Відчужувача утриманням та доглядом довічно. При цьому ОСОБА_5 , за Договором та у відповідності до вимог ст.ст.748, 334 ЦК України набув права власності на майно, передане за договором довічного утримання (догляду).

Також як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_1 спочатку сплачував ОСОБА_3 грошові кошти, передбачені п.9 Договору, в повному обсязі, а в подальшому (починаючи з 2019 року), договір виконувався позивачем щомісячно, але не в повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість за вказаним договором з позивача була стягнута в судовому порядку і рішення суду виконане в повному обсязі.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , при укладенні оспорюваного Договору досягли усіх істотних умов договору довічного утримання від 21.072.2007 року щодо предмета договору, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, договір відповідає волевиявленню учасників правочину, договір сторони уклали в належній формі (нотаріально посвідчений), а відтак відсутні підстави вважати його недійсним. Таким чином, позивач не довів належними та допустимий докази обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, зокрема не довів в чому саме полягає порушення його прав як Набувача майна за вказаним договором довічного утримання, а отже позов не підлягає задоволенню.

Щодо заявленого відповідачами клопотання про застосування строків позовної давності слід зазначити наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується виключно у разі порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за умови недоведеності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, оскільки порушень прав позивача не встановлено, тому підстав для застосування позовної давності немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Салют», ОСОБА_3 ; третя особа на стороні відповідачів Приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М., про застосування наслідків недійсного правочину.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.04.2024 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Приватне підприємство «Салют», , адреса: 08001, смт Макарів Бучанського району київської області, вул. Івана Сірка, 62;

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М., адреса: АДРЕСА_5.

Суддя А.В. Косенко