Єдиний унікальний номер 722/354/24
Номер провадження 2-о/722/65/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Суського О.І.

секретаря Сімак О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту належності фізичній особі довідок,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою. Посилалась на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Хустського району Закарпатської області та проживає в АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що 29.10.2023 року їй виповнилося 63 роки, то 18.01.2024 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, при перевірці документів спеціалістами Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до її страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки № НОМЕР_1 від 12.01.1985 року з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 10.07.2006 року, оскільки відсутні відомості за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб.

Зазначила, що обчислення загального страхового стажу особи здійснюється у відповідності до норм ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Водночас, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 №401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 від 08.06.1998 №832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років. Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 постанови №794). З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 року є обов`язковим.

В результаті розгляду заяви заявниці від 18.01.2024 року її страховий стаж становить 17 років 08 місяців 23 дні. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 20 років. Відповідно Головним управлінням Пенсійного фонду України Вінницькій області не зараховано до розрахунку страхового стажу період з 01.01.2003 р. по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 10.07.2006 року та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.01.2024 року № 58. Разом з тим, Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, зазначено, що вона зможе реалізувати своє право на призначення пенсії за віком після досягнення 65- річного віку або ж за умови надання додаткових документів та набуто страхового стажу не менше 20 років, право на пенсію буде переглянуто.

Починаючи з 01.07.1998 року по 10.07.2006 року заявниця працювала в Магдалинівському відділі соціального захисту населення, який 01.12.1999 року на підставі Постанови КМУ №461 від 24.04.1996 р, розпорядження Президент України від 12.12.1994, змінено назву відділу на районне Управління соцзахисту, 15.11.2000 на основі Постанови КМУ №821 від 18.05.200 Управління соцзахисту реорганізоване в Управління праці та соцзахист населення.

Заявниця отримала відмову з тих підстав, що періоди її трудової діяльності в Управлінні праці та соціального захисту населення Магдалинівської районної державної адміністрації та Магдалинівському територіальному центрі 01.01.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2006 року по 10.07.2006 року до трудового стажу не зараховані, зокрема при здійсненні перерахунку вищевказаними підприємствами пенсійних внесків на її ім`я помилково зазначений ідентифікаційний номер НОМЕР_2 замість правильного . Така помилка не дає можливість зарахувати вищезазначені періоди до страхового стажу заявниці та отримати право на призначення пенсії.

У зв`язку із цим, заявниця звернулася 16.01.2024 року із запитом до Управління соціального захисту населення Магдалинівської РДА та Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо надання копій відповідних первинних документів про періоди роботи з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 10.07.2006 року. Так, 17.01.2024 року комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Магдалинівської селищної ради були надані довідки про отримані нею доходи за 2003,2004,2005,2006 роки (із сумами відрахувань страхових внесків) та копії наказів №39 від 02.07.1998 року про прийняття на роботу та №35 від 10.07.2006 року про звільнення. При цьому зазначено, що при складанні наказу про звільнення зроблена технічна помилка, а саме, неправильно вказано по батькові (в наказі ОСОБА_1 ).

Із копії трудової книжки № НОМЕР_1 від 12.02.1985 року вбачається, що з 01.07.1998 року по 10.07.2006 року заявниця працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Магдалинівської районної державної адміністрації та Магдалинівському територіальному центрі на посаді соціального працівника. Їй був присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 . Окрім того, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, форми ОК-5 від 10.10.2023 року та від 23.10.2023 року, виданих начальником Новодністровського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління ОГ ГУ ПФУ в Чернівецькій області Якубовською Н.О., встановлено, що звіти про застраховану особу на ім`я « ОСОБА_1 » за періоди: з 01.01.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2006 року по 10.07.2006 року, які надавались органу ПФУ Управлінням праці та соціального захисту населення Магдалинівської районної державної адміністрації та Магдалинівським територіальним центром, подавались на невірний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Згідно довідок, які надані Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Магдалинівської селищної ради за періоди роботи з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 10.07.2006 року здійснювалися відрахування із її заробітної плати страхових внесків. А відповідно Довідки №19 від 17.01.2024 року заявниця була прийнята на роботу 01.07.1998 року соціальним працівником відділення соціальної допомоги територіального центру, звільнена з посади 10.07.2006 року.

Просить встановити факт належності їй довідок, які надані Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Магдалинівської селищної ради про отримані доходи за 2003,2004,2005,2006 роки та наказів №39 від 02.07.1998 року про прийняття на роботу та №35 від 10.07.2006 року про звільнення.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її присутності, заявлені вимоги просить задовольнити.

Заінтересована особа - представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Гора О.М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду через систему «Електронний суд» заяву, в якій зазначила, що Головне управління вважає заяву ОСОБА_1 такою, що не підлягає розгляду в цивільному судочинстві в порядку окремого провадження. ОСОБА_1 звернулась із заявою про встановлення належності їй довідок, які надані комунальною установою "Центр надання соціальних послуг" Магдалинівською селищною радою про отриманні доходи за 2003, 2004, 2005,2006 рік та накази №39 від 02.07.1998 року про прийняття на роботу та №35 від 10.07.2006 року про звільнення, які дадуть їй можливість призначення пенсії за віком. Проте, встановлення факту наявності трудового стажу (страхового стажу за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку) для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, і в подальшому рішення вказаного органу щодо відмови у її призначенні піддягає оскарженню у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатись у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена особою до адміністративного суду. Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду України в справі №140/137/19 від 17.03.2021 року. Крім того, існує чітка правова позиція Верховного Суду України щодо призначення факту наявності трудового стажу, яка викладена у постанові Верховного Суду у справі № 347/576/18 від 10.06.2020 року, про те, що заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатись у порядку цивільного судочинства. Просить залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 та проводити розгляд справи без участі представника заінтересованої особи.

Заінтересована особа -представник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області Скрипник М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій зазначила, що згідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98, (надалі Постанова №5) при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК (чинної на час прийняття даної Постанови) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові. місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати доказипро те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не мас можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи.

Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших осатанів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно до п.1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 04.06.1998 №794, (надалі Положення №794) - персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб). Згідно до п.1 Розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 №10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 року за №785/25562, (надалі Положення №10-1), - реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені частиною третьою статті 20 3акону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та частиною третьою статті 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.3 Розділу IV Положення №10-1 - відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником, (п.4 Розділу IV).

Також зазначила, що відповідно до відповідно доч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, назбігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Вважає, що заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатись у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена особою до адміністративного суду. Просить залишити без розгляду заву ОСОБА_1 , розгляд даної справи без участі представника заінтересованої особи.

Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки № НОМЕР_1 від 12.02.1985 року заявниця з 01.07.1998 року по 10.07.2006 року працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Магдалинівської районної державної адміністрації та Магдалинівському територіальному центрі на посаді соціального працівника.

Заявниці ОСОБА_1 , присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , про що свідчить довідка видана 06.11.1998 року Магдалинівською Державною податковою інспекцією.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, форми ОК-5 від 10.10.2023 року та від 23.10.2023 року, виданих начальником Новодністровського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління ОГ ГУ ПФУ в Чернівецькій області Якубовською Н.О., встановлено, що звіти про застраховану особу на ім`я « ОСОБА_1 » за періоди: з 01.01.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2006 року по 10.07.2006 року, які надавались органу ПФУ Управлінням праці та соціального захисту населення Магдалинівської районної державної адміністрації та Магдалинівським територіальним центром, подавались на ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Згідно довідок, які надані Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Магдалинівської селищної ради за періоди роботи з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 10.07.2006 року здійснювалися відрахування із її заробітної плати страхових внесків. Відповідно Довідки №19 від 17.01.2024 року заявниця була прийнята на роботу 01.07.1998 року соціальним працівником відділення соціальної допомоги територіального центру, звільнена з посади 10.07.2006 року.

З метою призначення пенсії за віком, заявниця ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, однак 02.02.2024 року їй було надано роз`яснення, що згідно поданих документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж складає 17 років 08 місяців 23 дні, що є недостатнім для права на призначення пенсії за віком. За даними документами до трудового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки № НОМЕР_1 від 12.01.1985 року, з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 10.07.2006 року, оскільки відсутні відомості за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб.

Крім цього, згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначені пенсії №58 від 24.01.2024 року, зазначено, що ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком за норами ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Так, згідно з частиною другою наведеної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За змістом п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Зокрема відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, якщо документи не збереглися, підтвердження трудового стажу провадиться районними (міськими) відділами соціального захисту населення на підставі показань свідків; у інших випадках наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими пов`язана необхідність встановлення цього стажу.

Згідно заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно для призначення пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.01.2024 року №58 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Отже, органи Пенсійного фонду України фактично не визнали право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком.

Отримавши відмову органу, який призначає пенсії, ОСОБА_1 в установленому законом порядку її не оскаржила.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Таким чином, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18 (провадження № 61-44101св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц (провадження № 61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17 (провадження № 61-12771св18) та від 10 червня 2020 року у справі № 347/576/18 (провадження № 61-45995св18).

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність залишення заяви ОСОБА_1 без задоволення, оскільки питання щодо підтвердження наявності трудового стажу не може вирішуватися в порядку окремого провадження.

Керуючись ст. ст. 4, 76-83, 264, 265, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: