Справа № 161/2976/23
Провадження № 2/161/9/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання

В С Т А Н О В И В:

23.02.2023 року позивач ОСОБА_3 , через свого представника, звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що за час її спільного проживання із ОСОБА_4 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина син ОСОБА_5 . На підставі рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2011 року із відповідача на її користь стягувалися аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте у зв`язку із досягненням останнім повноліття стягнення таких припинено. 01.09.2022 року їх сина було зараховано на перший курс денної форми навчання за державним замовленням у Національну академію внутрішніх справ за спеціальністю «правоохоронна діяльність», із терміном навчання до 04.07.2025 року. Для забезпечення навчального процесу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 нею було витрачено близько 50000 грн., які були спрямовані на формений одяг, взуття, ноутбук та інші технічні засоби, у тому числі й 9500 грн. на проживання під час вступу до навчального закладу. На даний час її заробіток позбавляє її можливості одноосібно забезпечувати сина усім необхідним. Просить суд стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму, щомісячно на час навчання останнього, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2024 року вищевказаний позов (цивільна справа № 161/2976/23) був прийнятий до провадження судді Рудської С.М., розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 125).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, залучено повнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 152).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про визнання явки позивачки ОСОБА_3 обов`язковою (а.с. 154-155).

10.04.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що після припинення між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 подружніх відносин, у відповідача виникли сумніви щодо його батьківства відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Такі сумніви були породжені самою позивачкою, яка повідомляла про факти подружньої зради та уникала проведення аналізу методом ДНК. З огляду на наведене, у задоволенні позову просила відмовити (а.с. 168-170).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити . Також представник позивача пояснив, що йому не відомо чи отримує ОСОБА_5 стипендію, чи забезпечує його навчальний заклад житлом, харчуванням та речовим майном. З чого складаються витрати ОСОБА_5 , пов`язані з навчанням, представник позивача пояснити не зміг. Додатково представник позивача суду пояснив, що відповідач працевлаштований, а тому має можливість сплачувати аліментів на утримання повнолітнього сина, у зв`язку з його навчанням.

Представник відповідача в судовому засіданні посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, заперечувала щодо задоволення позову повністю. Крім того, представник відповідача суду пояснила, що повнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є курсантом денної форми навчання за державним замовленням Національної академії внутрішніх справ, у зв`язку з чим перебуває на повному державному забезпеченні. Останній істотно обмежений у проведенні часу поза межами навчального закладу, а тому потреба в його особливому утриманні відсутня. Відповідач ОСОБА_4 працездатний, на обліку в лікарів не перебуває. Також відповідач має на утриманні дитину від іншого шлюбу, на утримання якої добровільно сплачує аліменти. У задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви, клопотання чи письмові пояснення щодо предмету спору від нього не надходили.

Суд вважає, що неявка в судове засідання третьої особи ОСОБА_5 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З огляду на вищевказану позицію Європейського суду з прав людини та різноманітність аргументів, наведених сторонами, у даному судовому рішенні надається правова оцінка виключно правовідносинам, які регламентовані Главою 16 Розділу ІІІ СК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 . Його батьками в актовому записі про народження вказані: батьком відповідач у справі ОСОБА_4 ; матір`ю позивач у справі ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

Належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які спростовували батьківство ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стороною відповідача в ході розгляду справи не надано.

Як вбачається із довідки № 46/02-399, виданої 22.08.2022 року Національною академією внутрішніх справ МВС України, спільний син сторін ОСОБА_5 з 01.09.2022 року навчається на першому курсі денної форми навчання вказаного навчального закладу. Термін закінчення навчального закладу 04.07.2025 року (а.с. 5).

Також, в ході розгляду справи судом достовірно встановлено, що навчання ОСОБА_5 у Національній академії внутрішніх справ МВС України здійснюється за державним замовленням. Про дану обставину сторона позивача також повідомляє у своєму позові.

У даній справі позивачка ОСОБА_3 порушує питання про стягнення з ОСОБА_4 аліменти на утримання їх спільного повнолітнього сина на час навчання останнього, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на утримання повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вимогами ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які навчаються, виникає за сукупності таких фактів: досягнення дочкою/сином 18 років, але менше 23 років; навчання; потребують у зв`язку із цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Із відповіді відділу юридичного забезпечення Національної академії внутрішніх справ МВС України «про результати розгляду звернення» № 46/10/М-2104 від 28.03.2024 року, наданої на заяву представника відповідача ОСОБА_2 вбачається, що курсанти академії (за державним замовленням) перебувають на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг (а.с. 181-183).

Тобто, навчання ОСОБА_5 на денній формі навчання вказаного учбового закладу, передбачає повне речове, продовольче та фінансове забезпечення курсанта за рахунок державного бюджету МВС України, а відтак доводи позивача щодо потреби повнолітнього ОСОБА_5 у матеріальній допомозі на період навчання є недостатніми та непереконливими в контексті положень ст. 199 СК України.

Стороною позивача не надано жодних доказів, які б вказували на постійну необхідність залучення додаткових коштів на утримання ОСОБА_5 , а також того, що останній не отримує грошове утримання (стипендію) у зв`язку з навчанням, яке передбачене законодавством.

Відтак, судом не встановлено потреби ОСОБА_5 у матеріальній допомозі з боку відповідача.

Крім того, суд враховує наявність у відповідача неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженого у шлюбі з ОСОБА_7 , якого він зобов`язаний утримувати, чий матеріальний стан, у порівнянні з повнолітньою дитиною, є більш залежним від відповідача (а.с. 186).

На переконання суду, стороною позивача не доведена матеріальна спроможність відповідача сплачувати аліменти,а також об`єктивна необхідність стягнення таких на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання в повному обсязі.

Враховуючи положення ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 23 квітня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська