Справа № 204/8849/23
Провадження № 2/204/264/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2023 року позивач Правобережне УСЗН ДМР звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідачки ОСОБА_1 , із вимогою про стягнення надміру виплачених коштів адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а. с. 1-7).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якої зареєстровано на території якої проводяться бойові дії за адресою: АДРЕСА_1 , а фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 та, її було взято на облік в Правобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб Управління відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Вперше із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідачка звернулася до органу соціального захисту населення 21 жовтня 2014 року. На підставі цієї заяви, сім`ї відповідачки, як її представнику, була призначена грошова допомога на період з 21 жовтня 2014 року по 20 квітня 2015 року у розмірі 2210 гривень щомісячно. У подальшому, відповідачка, відповідно до вимог п. 3 Порядку в редакції від 23 квітня 2015 року, зверталася до позивача з відповідними заявами, за якими їй була призначена грошова допомога на періоди: з 24 лютого 2015 року по 23 жовтня 2015 року у розмірі 1768 гривень щомісячно, з 24 жовтня 2015 року по 23 квітня т2016 року у розмірі 1768 гривень щомісячно, з 26 квітня 2016 року по 25 жовтня 2016 року у розмірі 1768 гривень щомісячно, з 07 липня 2016 року по 06 травня 2017 року у розмірі 1768 гривень щомісячно, з 29 травня 2017 року по 28 листопада 2017 року у розмірі 1768 гривень щомісячно, з 01 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року у розмірі 1768 гривень щомісячно, з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року у розмірі 2000 гривень щомісячно, з 03 грудня 2018 року по 02 червня 2019 року у розмірі 2000 гривень щомісячно, з 03 червня 2019 року по 02 грудня 2019 року у розмірі 2000 гривень щомісячно, з 23 грудня 2019 року по 22 червня 2020 року у розмірі 2000 гривень щомісячно. Вказує, що 23 червня 2020 року відповідачка в чергове звернулася до позивача із заявою про призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, за результатами розгляду якої, була призначена грошова допомога на період з 23 червня 2020 року по 22 грудня 2020 року у розмірі 2000 гривень. В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, якам набрала чинності 12 березня 2020 року, було встановлено карантин на усій території України та, у зв`язку з чим до Порядку постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 08 квітня 2020 року, яка набрала чинності 11 квітня 2020 року, було внесено зміни. Так, абзацом 20 п. 5 Порядку визначено, що у разі закінчення поточного шестимісячного строку виплати грошової допомоги відбулося в період карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дні відміни карантину, призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк здійснюється без подання відповідної заяви та документів, передбачених цим пунктом, у такому ж розмірі, в якому вона виплачується в поточний шестимісячний строк. Таким чином, з 23 грудня 2020 року відповідачці було призначено допомогу у раніше призначеному розмірі 2000 гривень. Пізніше, на підставі п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 264 від 08 квітня 2020 року, органом соціального захисту населення було проведено перевірку обґрунтованості видачі та достовірності документів, поданих для призначення грошової допомоги відповідачки та встановлено надання відповідачкою недостовірних даних. Так, зокрема було встановлено факт набуття 28 вересня 2020 року відповідачкою прав власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер :07:159:0020 та частину житлового будинку АДРЕСА_3 . При цьому, зазначає, що п. 6 Порядку в редакції від 19 червня 2020 року, встановлено, що грошова допомога не призначається коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганських областях, АР Крим і м. Севастополі, на територіях яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження , та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним акутом технічного стану. З цих підстав, на підставі п . 12 Порядку, відповідачці з 24 квітня 2021 року було припинено виплату грошової допомоги. Разом з цим, було встановлено обсяг надміру виплачених відповідачці бюджетних коштів за період з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2021 року у розмірі 18000 гривень, з яких відповідачкою повернуто в добровільному порядку лише 700 гривень. Тому, прохає суд стягнути з відповідачки надмір виплачених коштів адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 17300 гривень разом із судовими витратами по справі у сумі 2684 гривні.

Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін на 14 годину 40 хвилин 18 жовтня 2023 року (а. с. 57), копія якої надіслана учасникам справи 27 вересня 2023 року за вихідним № 29178/23-вих/2/204/2579/23 від 27 вересня 2023 року (а. с. 58).

У судове засідання представниця позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 67), в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити, на заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення.

У судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали позовної заяви, заслухавши пояснення відповідачки, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2014 року позивачем взято відповідачку на облік, як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується копією відповідної довідки № від 21 жовтня 2014 року (а. с. 18).

21 жовтня 2014 року відповідачка звернулася до позивача із заявою про призначення щомісячної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату-житлово-комунальних послуг (а. с. 19).

На підставі вищевказаної заяви відповідачки від 21 жовтня 2014 року позивачем 23 жовтня 2014 року було прийнято рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання з 21 жовтня 2014 року по 20 квітня 2015 року у розмірі 2210 гривень (а. с. 20).

Рішенням позивача від 28 травня 2015 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 24 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року у розмірі 1768 гривень щомісячно (а. с. 21).

Рішенням позивача від 05 листопада 2015 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 24 жовтня 2015 року по 23 квітня 2016 року у розмірі 1768 гривень щомісячно (а. с. 22).

Рішенням позивача від 28 квітня 2016 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 26 квітня 2016 року по 20 жовтня 2016 року у розмірі 1768 гривень щомісячно (а. с. 23).

Рішенням позивача від 09 серпня 2016 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 21 жовтня 2016 року по 25 жовтня 2016 року у розмірі 1768 гривень щомісячно (а. с. 24).

Рішенням позивача від 29 листопада 2016 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 07 листопада 2016 року по 06 травня 2017 року у розмірі 1768 гривень щомісячно (а. с. 25).

Рішенням позивача від 26 червня 2017 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 29 травня 2017 року по 28 листопада 2017 року у розмірі 1768 гривень щомісячно (а. с. 26).

Рішенням позивача від 16 грудня 2017 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 01 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року у розмірі 1768 гривень щомісячно (а. с. 27).

Рішенням позивача від 18 червня 2018 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року у розмірі 2000 гривень щомісячно (а. с. 28).

Рішенням позивача від 26 грудня 2018 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 03 грудня 2018 року по 02 червня 2019 року у розмірі 2000 гривень щомісячно (а. с. 29).

Рішенням позивача від 19 червня 2019 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 03 червня 2019 року по 02 грудня 2019 року у розмірі 2000 гривень щомісячно (а. с. 30).

Також, рішенням позивача від 14 січня 2020 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 23 грудня 2019 року по 22 червня 2020 року у розмірі 2000 гривень щомісячно (а. с. 31).

23 червня 2020 року відповідачка повторно звернулася до позивача із заявою про призначення щомісячної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату-житлово-комунальних послуг (а. с. 35-36).

На підставі вказаної заяви, рішенням позивача від 01 липня 2020 року відповідачці продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 23 червня 2020 року по 22 грудня 2020 року у розмірі 2000 гривень щомісячно (а. с. 32).

Крім того, позивачем 21 жовтня 2020 року, 15 грудня 2020 року, 22 лютого 2021 року, 21 квітня 2021 року та 20 травня 2021 року було видано розпорядження (а. с. 33-34) на продовження строку виплати допомоги переміщеним особам на проживання у розмірі 2000 гривень щомісячно.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 257377761 від 20 травня 2021 року (а. с. 37-39) вбачається, що 28 вересня 2020 року за відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. за реєстровим № 1344, зареєстровано право власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер :07:159:0020 та частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

З розрахунку надміру виплачених відповідачці коштів (а. с. 40) вбачається, що за період з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2021 року відповідачці було надмірно виплачено 18000 гривень (а. с. 40).

27 липня 2021 року, 25 січня 2022 року та 18 січня 2023 року на адресу відповідачки позивачем було направлено повідомлення про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги (а. с. 41-43).

Як вбачається з виписки Державної казначейської служби України за 09 вересня 2021 року (а. с. 44), відповідачкою у добровільному порядку повернуто 700 гривень з надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги.

На виконання рішення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 06 лютого 2019 року № 215/19 «Про реорганізацію з припиненням як юридичної особи управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради», враховуючи рішення Дніпровської міської ради від 23 січня 2019 року № 40/40 «Про внесення змін до рішень міської ради стосовно структури міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради припинило свою діяльність як юридична особа шляхом приєднання до Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з 24 квітня 2019 року.

Таким чином Правобережне УСЗН ДМР є правонаступником управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Так, механізм призначення та виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, до 22 березня 2022 року, регламентував «Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлову-комунальних послуг», затверджений постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505.

Приписами п. 2 вказаного Порядку № 505 визначено, що грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживали на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно з вимогами абзацу 7 пункту 3 даного Порядку для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги.

Відповідно до вимог п. 6 Порядку (в редакції, чинній на час звернення відповідача за призначенням допомоги) грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Як вже встановлено судом, вперше відповідачці було призначено щомісячну адресну допомогу на підставі її заяви від 21 жовтня 2014 року. У вказаній заяві про призначення допомоги ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання повідомити про всі обставини, що впливають на призначення допомоги, усвідомлюючи те, що надання неточних чи неповних відомостей тягне за собою відповідальність за законодавством України та одночасно давала згоду на отримання інформації відносно себе, та членів своєї сім`ї, пов`язаною з наданням допомоги уповноваженими особами управління про що в низу заяви поставила свій підпис.

Законодавство України покладає на заявників відповідальність за надані відомості або не надання інформації про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплаченої внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно законом.

Відповідно до вимог п. 11 Порядку уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, надмірно виплачені внаслідок подання недостовірних документів, неповідомлення про зміну обставин, які впливають на виплату грошової допомоги повертаються уповноваженим представником сім`ї самостійно. У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України № 211, якам набрала чинності 12 березня 2020 року, на усій території України було встановлено карантин та, у зв`язку з чим до Порядку постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 08 квітня 2020 року, яка набрала чинності 11 квітня 2020 року, було внесено зміни.

Так, зокрема, абзацом 20 п. 5 Порядку визначено, що у разі закінчення поточного шестимісячного строку виплати грошової допомоги відбулося в період карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дні відміни карантину, призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк здійснюється без подання відповідної заяви та документів, передбачених цим пунктом, у такому ж розмірі, в якому вона виплачується в поточний шестимісячний строк.

Таким чином, з 23 грудня 2020 року відповідачці було призначено допомогу у раніше призначеному розмірі 2000 гривень, без подання нею відповідних документів.

Натомість, пізніше, органом соціального захисту населення було проведено перевірку обґрунтованості видачі та достовірності документів, поданих для призначення грошової допомоги відповідачки та встановлено надання відповідачкою недостовірних даних, а точніше не повідомлення відповідачкою відомостей щодо зміни її майнового стану, який впливає на призначення виплати, зокрема набуття у власність майна, яке знаходиться поза межами окупованої території чи території проведення антитерористичної акції.

Так, приписами п. 12 даного Порядку визначено, що виплата допомоги припиняється з наступного місяця в разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Згідно з вимогами п. 13 Порядку громадяни несуть відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру.

Таким, чином, законодавство України покладає на заявників відповідальність за надані відомості або не надання інформації про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплаченої внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно законом.

Відповідно до вимог п. 20 Порядку, надання раніше призначеної субсидії припиняється, якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію і визначення її розміру, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, - з місяця, в якому виявлено порушення, сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію.

Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та відповідачкою не заперечувалося, що 28 вересня 2020 року нею набуто у власність частину земельної ділянки, кадастровий номер :07:159:0020 та частину житлового будинку АДРЕСА_3 , а отже з цієї дати вона не мала права на отримання вищевказаної допомоги.

Отже, грошові кошти, які були нараховані та виплачені відповідачці, у період з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2021 року в сумі 18000 гривень, є такими, що отримані останньою безпідставно, а тому мають бути повернені позивачу.

Натомість, з вказаної суми надмірно отриманих коштів відповідачкою у добровільному порядку повернуто позивачу лише 7000 гривень, а отже право позивача порушено та підлягає судовому захисту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_1 , не повідомила позивача про набуття права власності, зокрема на частину домоволодіння по АДРЕСА_3 , яке розташоване на не окупованій території, що, в свою чергу, виключає право на отримання наданої позивачем грошової допомоги, однак таку допомогу остання продовжувала безпідставно отримувати у період з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2021 року, у заявку з чим їй надмірно було виплачено 18000 гривень допомоги, з яких нею в добровільному порядку повернуто позивачу лише 700 гривень, суд доходить висновку про те, що позивачем доведено недобросовісність відповідачки в отриманні допомоги, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення зі ОСОБА_1 на користь позивача надміру виплачених коштів адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 17300 гривень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачку, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2684 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (49068, м. Дніпро, вул. Трудова, буд. 1А; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення надміру виплачених коштів адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради надміру виплачені кошти адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 17300 (сімнадцять тисяч триста) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна