Номер провадження: 22-ц/813/112/24
Справа № 509/5050/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №509/5050/17 за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» (до зміни назви акціонерного товариства «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 грудня 2019 року у складі судді Гандзій Д.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ «Укрсоцбанк», звернувшись 12 лютого 2017 року до суду з вищеназваним позовом (зареєстровано в суді 18 грудня 2017 року), вказав, що між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року, за яким отримано в кредит 575000,00 грн. під 14,25% річних на строк до жовтня 2022 року. Виконання зобов`язань за Договором кредиту №2007/38-27/40 забезпечено укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 . Договором поруки №07-15/1342 від 11 жовтня 2007 року. Посилаючись на невиконання кредитного договору, позивач АТ «Укрсоцбанк» просив стягнути заборгованість станом на 07 липня 2017 року в загальній сумі 146019,95 грн. солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути судові витрати в сумі 2190,30 грн. (т.1 а.с.1-4).

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 грудня 2017 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.46).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позов не визнали, зазначивши у відзиві, що протягом періоду з 06 жовтня 2007 року по 27 травня 2011 року ОСОБА_1 було сплачено Банку на погашення тіла кредиту грошові кошти в сукупному розмірі 575000,00 грн., в тому числі із застосуванням права на дострокове погашення кредиту, на погашення нарахованих відсотків перераховано Банку сумарно 113190,64 грн. Банк незаконно в односторонньому порядку підвищив розмір процентної ставки за кредитним договором з 14,5% до 20%, дане підвищення процентної ставки було оскаржено до суду, рішенням від 13 липня 2012 року у справі №2/1522/7875/11 визнано незаконним підвищення процентної ставки та нарахування заборгованості за підвищеною процентною ставкою з 31 липня 2008 року. Банк з виконанням судового рішення у справі №2/1522/7875/11 зволікав та продовжував нараховувати за кредитним договором процентну ставку 20%. ОСОБА_1 зазначила, що 27 травня 2011 року з метою дострокового погашення кредиту сплатила грошові кошти в сумі 156215,56 грн., що була рівна сумі тіла кредиту, проте Банк неправомірно зарахував частину цих коштів для погашення процентів по підвищеній процентній ставці. ОСОБА_1 вважає, що зобов`язання за кредитним договором нею виконані та, відповідно, є припиненими. Вимоги банку ґрунтуються на розрахунку, проведеному із застосуванням незаконної процентної ставки та ігноруванні факту дострокового виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 11 жовтня 2007 року. Порука ОСОБА_2 припинилася як на підставі частини 1 статті 559 ЦК України, так як банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку, що мало наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя; так і на підставі частини 4 статті 559 ЦК України, так як сплив шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя з огляду на здійснення 10 грудня 2013 року останнього платежу на погашення заборгованості (т.1 а.с.63-73).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 листопада 2019 року залучено до участі в справі АТ «Альфа-Банк» в якості правонаступника АТ «Укрсоцбанк» (т.2 а.с.84).

АТ «Альфа Банк» як правонаступник позивача позов підтримав, надав пояснення на відзив, за змістом яких вказав, що судове рішення у справі №2/1522/7875/11 виконано, нараховані відсотки за підвищеною ставкою сторновані, у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості вказана відсоткова ставка 14,25%, тобто узгоджена сторонами у кредитному договорі первинна відсоткова ставка. Щодо дострокового погашення тіла кредиту, то погашення відбулося у визначеній пунктом 2.5 Договору кредиту черговості. Після сторнування підвищених відсотків грошові кошти, які були зараховані на підвищені відсотки, були перераховані на погашення відсотків за первинною відсотковою ставкою (нарахування відсотків за первинною відсотковою ставкою не припинялось, так як тіло кредиту не було погашено); грошові кошти в сумі 40925,88 грн. були зараховані на погашення тіла кредиту. Банк діяв в межах діючого кредиту, рішення суду від 13 липня 2012 року щодо підвищеної процентної ставки виконав. Порука не припинена, так як звернувшись із позовом до поручителя, Банк просив стягнути заборгованість в межах первинної кредитної ставки 14,25%, тому доводи про збільшення відповідальності поручителя безпідставні. Банком надано копії документів з кредитної справи, які стосуються до предмету доказування. ОСОБА_1 не оспорює факту укладення Договору кредиту, отримання кредитних коштів відповідно до Договору кредиту, не ставить під сумнів дійсність договору, тому у наданні матеріалів всієї кредитної справи необхідність відсутня (т.2 а.с.91-92).

21 листопада 2019 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали заяву про застосування строків позовної давності, де зазначили, що згідно з пунктом 4.5 Договору кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.8, 3.3.9 цього Договору протягом більш ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф пеню). Отже, умовами кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов`язання. З матеріалів справи вбачається та не спростовано позивачем, що останній платіж позичальника за спірним договором був здійснений 27 травня 2011 року. З доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення нарахованих відсотків був проведений Банком 10 грудня 2013 року. Відтак, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 (як вважає позивач) умов Договору змінився строк виконання основного зобов`язання (п.4.5 Договору), й Банк мав право з 28 серпня 2011 року (або ж з 11 березня 2014 року) й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позов подав лише у грудні 2017 року. В заяві про застосування строків позовної давності приведено судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах зі стороною кредитних відносин АТ «Укрсоцбанк» (т.2 а.с.105-110).

АТ «Альфа-Банк» надав пояснення щодо строку позовної давності, за змістом яких вказав, що платежі по поверненню кредиту та сплаті процентів є періодичними, тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цим зобов`язань. Крім того, ОСОБА_1 зверталась до Банку із заявою про мирне врегулювання заборгованості, що можна вважати доказом визнання наявності боргу перед Банком. 27 травня 2011 року ОСОБА_1 в рахунок дострокового погашення заборгованості внесла грошові кошти в сумі 156215,56 грн. Після сторнування підвищених відсотків грошові кошти, які були зараховані на погашення підвищених відсотків, перераховані у лютому 2016 року на погашення відсотків за первинною відсотковою ставкою, а частина коштів в сумі 40925,88 грн. зарахована на погашення тіла кредиту. Тобто, фактично останній платіж по кредиту був не у 2011 році, а у лютому 2016 року, що вбачається із розрахунку заборгованості (т.2 а.с.125-129).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 грудня 2019 року позов задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за Договором кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року в сумі 146019,95 грн. (з них борг за кредитом в сумі 115289,68 грн., борг за відсотками в сумі 4259,19 грн., пеня в сумі 4259,19 грн., інфляційні втрати в сумі 2278,23 грн.), стягнуто в рівних частках з кожного судовий збір по 1095,15 грн.; в решті вимог відмовлено (т.2 а.с.134-144).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.162-183).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Судом застосований помилковий підхід до обчислення строків кредитування та виконання основного зобов`язання в спірних правовідносинах, що потягло за собою неправильне визначення строку позовної давності й безпідставне відхилення доводів, викладених у заяві про застосування строків позовної давності. Висновок суду про те, що останній платіж по кредиту був не у 2011 році, а у лютому 2016 року, й тому, здійснюване Банком договірне списання коштів, внесених позичальником 27 травня 2011 року в сумі 156215,56 грн., здійснювало переривання строків позовної давності, є необґрунтованим. Судом проігноровано доводи відповідачів про необхідність критичної оцінки наданих Банком розрахунків, що вплинуло на незаконність висновків суду в мотивувальній частині, де суд послався на розрахунки банку. Суд безпідставно відхилив доводи позивача про дострокове погашення зобов`язань в частині тіла кредиту платежем від 27 травня 2011 року в розмірі 156215,56 грн. Щодо поведінки Банку у спірних правовідносинах, то з боку позивача не відбувалося дій, які б свідчили про порушення економічних інтересів Банку, натомість поведінка Банку була недобросовісною та несправедливою по відношенню до ОСОБА_1 . Судом безпідставно залишено поза увагою доводи про наявність самостійних підстав для припинення поруки, окрім тих, що пов`язані з її припиненням поруки внаслідок припинення основного зобов`язання. Так, порука ОСОБА_2 є такою, що припинилася на підставі положень пункту 1 статті 559, пункту 4 статті 559 ЦК України.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги щодо строків позовної давності, ненадання Банком доказів наявності заборгованості та матеріалів кредитної справи для аналізу дотримання законодавства при укладенні договору кредиту, визнання поруки припиненою тощо обґрунтовує тими ж доводами, що й позов та письмові пояснення, надані в суді першої інстанції на доводи відповідачів (т.2 а.с.229-233, т.3 а.с.43-46, 64-67, 81-83).

01 грудня 2022 року Національний банк України на виконання вимог абзацу другого пункту 226 глави 24 розділу ІУ Положення про ліцензування вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування акціонерного товариства «Альфа-Банк» на акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідний запис було внесений на підставі повідомлення про державну реєстрацію змін до Статуту акціонерного товариства «Сенс Банк» у зв`язку зі зміною найменування Банку з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на акціонерне товариство «Сенс Банк» та приведення деяких положень Статуту Банку у відповідність до вимог чинного законодавства України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» () та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) укладено Договір кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року, за яким надано в кредит 575000,00 грн. під 14,25%; строк кредитування по 10 жовтня 2022 року; погашення заборгованості підлягало здійсненню щомісячно рівними частками по 3194,44 грн. (т.1 а.с.6-8, 9-10).

Між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» () та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) для забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року укладено Договір поруки №07-15/1342 від 11 жовтня 2007 року (т.1 а.с.11).

Згідно розрахунку за Договором кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року заборгованість станом на 07 липня 2017 року визначена рівною за кредитом в сумі 115289,68 грн., за процентами в розмірі 14,25% в сумі 24192,85 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 4259,19 грн., інфляційні втрати за відсотками в сумі 2278,23 грн., а всього заборгованість в загальній сумі 146019,95 грн. (т.1 а.с.21-23).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2012 року в справі №2/1522/7875/11 за позовом ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору кредиту, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2013 року, визнано незаконним підвищення процентної ставки по Договору кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року до 20% річних з 31 липня 2008 року; визнано незаконним нарахування плати за користування кредитними коштами за Договором кредиту, виходячи з підвищеної процентної ставки в розмірі 20% річних з 31 липня 2008 року; визнано незаконним нарахування неустойки за несплату підвищеної до 20% річних процентної ставки за Договором кредиту з 31 липня 2008 року (т.1 а.с.124,125-128, 129-132, 133-136, 137-140).

З розрахунку заборгованості станом на 07 липня 2017 року за Договором кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року вбачається, що сума отриманих коштів становить 575000,00 грн., сума повернутих коштів зазначена рівною 459608,30 грн., сума сплачених процентів за ставкою 14,25% зазначена рівною 222883,22 грн. (т.1 а.с.21-23).

ОСОБА_1 платіж на суму 1301,80 грн. у погашення кредиту здійснено 25 травня 2011 року; платіж на суму 156215,56 грн. у погашення кредиту здійснено 27 травня 2011 року (т.1 а.с.142, 143).

Після 27 травня 2011 року позичальником ОСОБА_1 , поручителем ОСОБА_2 платежі на погашення кредиту та на сплату процентів не здійснювались.

На виконання рішення суду у справі №2/1522/7875/11 в частині процентної ставки АТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року здійснено розрахунок за процентною ставкою 14,25% з урахуванням внесених ОСОБА_1 останніх платежів 25 травня 2011 року в сумі 1301,80 грн. та 27 травня 2011 року в сумі 156215,56 грн., проте даний розрахунок Банк здійснив лише 29 лютого 2016 року.

Отже, останній платіж ОСОБА_1 здійснено 27 травня 2011 року; у травні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом щодо незаконності підвищення з 31 липня 2008 року за Договором кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року процентної ставки з 14,25% до 20% річних; судове рішення у справі №2/1522/7875/11 щодо підвищеної до 20% процентної ставки та нарахованої неустойки за несплату підвищеної процентної ставки ухвалено судом 13 липня 2012 року та набрало законної сили 06 листопада 2013 року (справа на розгляді судів першої, апеляційної, касаційної інстанцій перебувала з травня 2011 року по 06 листопада 2013 року).

АТ «Укрсоцбанк» рішення суду в справі №2/1522/7875/11 виконано лише 29 лютого 2016 року шляхом здійснення за Договором кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року розрахунку за процентною ставкою 14,25% з урахуванням внесених ОСОБА_1 останніх платежів 25 травня 2011 року в сумі 1301,80 грн. та 27 травня 2011 року в сумі 156215,56 грн.

Позов до суду про солідарне стягнення з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 визначеної станом на 07 липня 2017 року заборгованості за Договором кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року АТ «Укрсоцбанк» подано 12 грудня 2017 року.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК ( ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ч.1 ст.526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (с.1 ст.546 ЦК України).

На підставі Договору кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини, виконання зобов`язань за якими забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі Договору поруки №07-15/1342 від 11 жовтня 2007 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_2 .

Кредит надано в сумі 575000,00 грн. під 14,25% річних, погашення основної заборгованості підлягало здійсненню щомісячно рівними частками у період з листопада 2007 року по 10 жовтня 2022 року (п.1.1, п.п.1.1.1, 1.1.2 Договору).

Умовами Договору кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року визначено права та обов`язки сторін, зокрема, пунктом 3.3.8 Договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4, 2.5 цього Договору; пунктом 3.3.9 Договору передбачено, що позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 цього Договору.

Умовами Договору кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року визначено відповідальність сторін, зокрема, пунктом 4.5 Договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.8, 3.3.9 цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Згідно пункту 7.4 Договору кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року у разі настання обставин, визначених п.п.3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього Договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Отже, сторони кредитних правовідносин на випадок невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків по погашенню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом врегулювали в Договорі питання щодо зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати нарахованих процентів.

Останній платіж ОСОБА_1 здійснила 27 травня 2011 року, як наслідок, відповідно до пункту 4.5 Договору кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року строк користування кредитом через 90 календарних днів після сплати боржником останнього платежу вважається таким, що сплив.

Отже, у АТ «Укрсоцбанк» через 90 календарних днів після сплати ОСОБА_1 27 травня 2011 року останнього платежу виникло право на звернення до суду для захисту своїх порушених прав (не погашення кредиту в повному обсязі, не сплату процентів за фактичний час використання кредиту та нарахованих штрафних санкцій).

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надано доказів, достатніх у своїй сукупності для висновку про те, що станом на 27 травня 2011 року з урахуванням останнього платежу в сумі 156215,56 грн. мало місце погашення кредиту в повному обсязі, сплата процентів в розмірі 14,25% річних за фактичний час використання кредиту та нарахованих штрафних санкцій.

За таких обставин, суд виходить з того, що станом на визначений пунктом 4.5 Договором кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року термін після останнього платежу, який мав місце 27 травня 2011 року, право АТ «Укрсоцбанк» на повернення частини кредиту, що залишилася, та сплату нарахованих процентів було порушено.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності для АТ «Укрсоцбанк» починався через 90 календарних днів з дня здійснення ОСОБА_1 27 травня 2011 року останнього платежу; загальна позовна давність тривалістю у три роки сплила 28 серпня 2014 року; позов до суду подано 12 грудня 2017 року, тобто після спливу загальної позовної давності; заяву про застосування позовної давності відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подано до винесення судом першої інстанції рішення.

Отже, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, є підставою для відмови у позові до позичальника ОСОБА_1 .

Доводи АТ «Сенс Банк» (до зміни назви АТ «Альфа-Банк») про дотримання строку позовної давності при зверненні до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості не приймаються, так як позивач безпідставно початок перебігу строку відраховує з 29 лютого 2016 року, тобто з дати, коли Банк фактично на виконання рішення суду у справі №2/1522/7875/11 здійснив розрахунок за процентною ставкою 14,25% з урахуванням внесених ОСОБА_1 останніх платежів 25 травня 2011 року в сумі 1301,80 грн. та 27 травня 2011 року в сумі 156215,56 грн.

Судове рішення від 13 липня 2012 року у справі №2/1522/7875/11 набрало законної сили 06 листопада 2013 року, про що Банку було достовірно відомо, так як рішення переглядалось за апеляційною скаргою Банку. Зволікання у період з 06 листопада 2013 року по 29 лютого 2016 року з виконанням рішення суду в частині приведення у відповідність кредитної заборгованості ОСОБА_1 з урахуванням процентної ставки, збільшення якої з 14,25% до 20% було визнано судом незаконним, не надає підстав Банку вважати початком перебігу позовної давності з 29 лютого 2016 року.

Щодо поруки ОСОБА_2 .

Положеннями частини 4 статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час звернення АТ «Укрсоцбанк» до суду з позовом, визначалось, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Останній платіж ОСОБА_1 здійснено 27 травня 2011 року, як наслідок, відповідно до пункту 4.5 Договору кредиту №2007/38-27/40 від 11 жовтня 2007 року строк користування кредитом через 90 календарних днів після сплати боржником останнього платежу вважався таким, що сплив.

Протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання (через 90 календарних днів після сплати 27 травня 2011 року останнього платежу) АТ «Укрсоцбанк» вимогу до поручителя ОСОБА_2 не пред`явив.

На час звернення АТ «Укрсоцбанк» 12 грудня 2017 року до суду з позовом про солідарне стягнення з позичальника та поручителя кредитної заборгованості, нарахованої станом на 07 липня 2017 року, порука ОСОБА_2 в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України припинилася.

Отже, підставою для відмови у позові до поручителя ОСОБА_2 є припинення поруки згідно частини 4 статті 559 ЦК України у відповідній редакції.

Доводи АТ «Сенс Банк» (до зміни назви АТ «Альфа-Банк») про відсутність підстав для припинення поруки ОСОБА_2 в силу положень частини 1 статті 559 ЦК України приймаються (про збільшення обсягу відповідальності поручителя не може йтися з огляду на наявність судового рішення у справі №2/1522/7875/11, що на час звернення Банку до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості все ж було виконано Банком в частині щодо приведення процентної ставки у відповідність до розміру 14,25% річних).

При вирішенні спору апеляційний суд приймає до уваги практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, де стороною є АТ «Укрсоцбанк», який у кредитних договорах передбачив умови спливу строку користування кредитом та, відповідно, дострокове повернення кредиту.

Справа в провадженні суду першої інстанції з грудня 2017 року, суду апеляційної інстанції з лютого 2020 року, призначалась до розгляду на 05 листопада 2020 року, 15 квітня 2021 року, 07 жовтня 2021 року, 27 січня 2022 року, 31 березня 2022 року, 16 лютого 2023 року, 28 вересня 2023 року, 14 грудня 2023 року, 31 березня 2024 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…»; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 21 березня 2024 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 грудня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову акціонерного товариства «Сенс Банк» (до зміни назви акціонерного товариства «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова