Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження №22-з/824/692/2024 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
18 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,
суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,
за участю секретаря Ковтун М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Щербини Яни Миколаївнипро ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому посилалася на те, що у шлюбі з відповідачем перебуває з 2013 року. Зазначала, що у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя у сторін не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім`ю, питання виховання дітей.
Позивачка посилалась на те, що сторони тривалий час проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, ОСОБА_1 просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2 20 квітня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 375.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2023 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 20 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 375, розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через представника - адвоката Ювченка А.В. подав на рішення апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2023 року залишено без змін.

01 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Щербини Я.М. про ухвалення додаткового рішення, яку вона обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 понесено витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на суму 6 000,00 грн., які просила стягнути з відповідача на користь позивачки у зв`язку із залишенням без змін рішення місцевого суду про задоволення позову, тобто ухваленням рішення на користь позивача.

15 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Щербини Я.М., в якій остання підтримала вимоги заяви у повному обсязі та просила слухати справу без участі ОСОБА_1 та її представника.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, однак їх неявка не перешкоджає розгляду судом питання про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, дійшла наступних висновків.

За змістом п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 до заяви про ухвалення додаткового рішення долучено: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.10.2023 року, який укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Щербиною Я.М.; копію рахунку-фактури на сплату наданих послуг та судових витрат від 19.02.2024 року на суму 6 000,00 грн.; копію Довідки № 1 про сплату наданих послуг від 19.02.2024 року; копію Акту наданих послуг від 19.02.2024 року на суму 4 000,00 грн., у якому детально розписано послуги, які адвокат Щербина Я.М. надає клієнтові за Договором; копію Договору про надання правової та правничої допомоги від 18.03.2024 року, який укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Стареньким С.Є.; копію рахунку-фактури на сплату наданих послуг та судових витрат від 28.03.2024 року на суму 2 000,00 грн.; копію Довідки № 1 про сплату наданих послуг щодо правової та правничої допомоги від 28.03.2024 року; копію Акту наданих послуг від 28.03.2024 року на суму 2 000,00 грн., у якому детально розписано послуги, які адвокат Старенький С.Є. надає клієнтові за Договором (а.с.177 зворот - а.с.183).

Таким чином, суду надано належні та допустимі докази на підтвердження факту понесення ОСОБА_1 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу, про стягнення яких її представником було зроблено відповідну заяву, яка міститься у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (а.с.131-134), а також була озвучена представником позивача ОСОБА_4 під час судового засідання.

Враховуючи те, що судове рішення апеляційним судом ухвалене на користь позивачки, якій по справі була надана професійна правнича допомога, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами, вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Щербини Я.М. про ухвалення по справі додаткового рішення та стягнення на користь позивачки з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Критерії реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерії розумності їхнього розміру апеляційний суд вважає в даному випадку дотриманими стороною позивача. При цьому, клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Ювченка А.В. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з підстав їх неспівмірності, яке надійшло до апеляційного суду 17 квітня 2024 року, не підлягає задоволенню, оскільки саме на сторону, яка клопоче про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, покладається обов`язок доведення наявності підстав для такого зменшення. Таких доказів представником відповідача до клопотання не долучено, що свідчить про необґрунтованість викладених у клопотанні доводів.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Щербини Яни Миколаївнипро ухвалення додаткового рішення- задовольнити.

Постановити по справі додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 00 коп.

На додаткове рішення може бути подано скаргу.

Головуючий:

Судді: