Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/7896/23
Провадження № 2/711/552/24
РІШЕННЯ
02 травня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Булгакової Г.В.,
за участю: секретаря судового засідання Мелещенкової А.С.,
представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справуза позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Автострада» про стягнення страхового відшкодування,-
02.08.2023 голова правління ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» Авдєєв С.О. звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 41 535,70 грн., а також 2 684,00 грн. судового збору.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.08.2023 позовну заяву передано за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси.
12.09.2023 дана цивільна справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси та згідно автоматизованого розподілу передана для розгляду судді Булгаковій Г.В.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.09.2023 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
10.10.2023 від представника відповідачки за довіреністю ОСОБА_2 надійшов відзив на повну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на виплату позивачем страхового відшкодування всупереч умов Договору добровільного страхування наземного транспорту, а також на недоведення належними, достовірними та допустимими доказами розміру реального збитку. Зазначив, що відповідно до п. 28.4.6 Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 446/20-Т/Ц5 від 03.09.2020 «ALL RISKS» страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник не виконав обов`язків передбачених умовами Договору. З розширеної довідки про ДТП та копії протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 108651 слідує, що водій забезпеченого транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не пройшов медичний огляд на стан сп`яніння, чим порушив 25.1.6. Договору добровільного страхування. Також в матеріалах справи відсутній акт огляду, підписаний ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «СП «Автострада», який би підтвердив відновлення пошкодженого транспортного засобу, що також є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, витрати страховика не складають 171 535,70 грн., оскільки пошкоджені запчастини мають певний грошовий вираз та повинні бути вирахувані із загального матеріального збитку, задля дотримання принципу відшкодування реального збитку.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.03.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «ГК «Автострада».
12.04.2024 від представника третьої особи за довіреністю Демиденка В.І. надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких останній зазначив, що внаслідок ДТП, яка сталася 18.05.2021, було пошкоджено належний ТОВ «ГК «Автострада» транспортний засіб «Renault Logan» ДНЗ НОМЕР_1 . Вартість відновлюваного ремонту становила 171 535,70 грн. Позивачем було відшкодовано витрати на ремонт автомобіля на рахунок СТО ТОВ «Автогор» в повному розмірі. На момент ДТП, належний третій особі транспортний засіб був в користуванні менше року, та був придбаний з автосалону в новому стані. Замінені після ремонту автомобіля складові частини згідно акту приймання-передачі виконаних робіт третій особі не повертали. З моменту ДТП відповідачка жодного разу не зверталася із відповідною вимогою про передачу їй в майбутньому пошкоджених складових частин, у зв`язку із чим третя особа не мала наміру, а також можливості їх зберігати.
В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Заїка В.П. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідачки за довіреністю Блізнєцов Є.А. заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.09.2020 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (страхових) та ТОВ «СП «Автострада» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «ALL RISKS» № 446/20-Т/Ц5, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль Renault Logan, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
18.05.2021 о 13 год. 30 хв. в м. Черкаси, по вул. Смілянська, 86 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_4 ,під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_6 .В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.06.2021, яка набрала законної сили 30.06.2021, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Частиною 4, 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не потребує доведенню.
Згідно Висновку автотоварознавчого дослідження № 61, складеного 04.06.2021 судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А. на замовлення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»,вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Renault Logan, р.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження останнього під час ДТП, що мала місце 18.05.2021 складає 174 387,39 грн.
14.06.2021 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» складено страховий акт № 006.01036921-1, згідно якого визначено суму страхового відшкодування в розмірі 171 535,70 грн., яку 15.06.2021 перераховано на рахунок ТОВ «Автогор».
Судом також встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність ОСОБА_3 , як водія автомобіля Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_4 , була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201110854. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн., страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн.
18.06.2021 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до ТДВ «СГ «Оберіг» із претензією про виплату в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» страхового відшкодування у розмірі 171 535,70 грн.
27.10.2021 ТДВ «СГ «Оберіг» перераховано на корить ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн.
Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди, яка була виплачена ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»на відновлювальний ремонт транспортного засобу (171 535,70 грн.)та сумою страхового відшкодування, виплаченого ТДВ «СГ «Оберіг» (130 000,00 грн.) становить 41 535,70 грн.
Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними. До страховика потерпілого перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування (суброгація), тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ст.ст. 993, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».
Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Згідно з статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
У відповідності до частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Так з моменту укладання договору він має вищу/обов`язкову силу для сторін. Після підписання/укладення договору Сторони пов`язуються взаємними правами та обов`язками і не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.
Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.
Так, відповідно до п. 28.4.6 Договору добровільного страхування наземного транспорту «ALL RISKS» № 446/20-Т/Ц5 від 03.09.2020 (надалі Договір), страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (його представник) не виконав обов`язків, передбачених умовами Договору.
Відповідно до п. 25.1.6 Договору, в разі настання передбаченої п. 22.2 Договору події, страхувальник зобов`язаний при дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) пройти огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Згідно п. 28.4.18 Договору, страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (водій застрахованого ТЗ) не виконав обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
В матеріалах справи знаходиться розширена довідка ДТП та копія протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 108651, відповідно до змісту яких водій забезпеченого транспортного засобу Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не пройшов медичний огляд на стан сп`яніння, чим порушив п. 25.1.6 Договору добровільного страхування.
Крім того, відповідно до п. 24.2.15 Договору, страхувальник зобов`язаний пред`явити відновлений після страхового випадку ТЗ з метою підтвердження факту усунення наслідків страхового випадку страхувальник протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту відновлення застрахованого ТЗ письмово повідомляє страховика про місце та час надання відновленого ТЗ для огляду страховику. Після здійснення такого огляду страховик та страхувальник складають Акт огляду, що підписується обома сторонами. У випадку ненадання страхувальником відновленого ТЗ для огляду з метою підтвердження факту усунення наслідків страхового випадку, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування за страховими випадками, що будуть заявлені в подальшому.
В матеріалах справи відсутній акт огляду, підписаний ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «СП «Автострада» з обох сторін, який би підтвердив відновлення пошкодженого транспортного засобу.
Відповідно до 28.4.8 Договору, страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник у разі виникнення подій за ризиками, що передбачені п. 22.2.2.-22.2.3 Договору, не пред`явив страховику ТЗ або його залишки.
Таким чином, потерпіла особа (водій ТЗ), автомобіль якого було застраховано згідно договору добровільного страхування № 446/20-Т/Ц5 від 03.09.2020 «ALL RISKS» не виконала його умови. В свою чергу, позивач як сторона цього ж договору проігнорувала такі обставини, та прийшла до добровільного рішення сплатити страхове відшкодування. При цьому обидві сторони договору знехтували основоположними принципом за якого договір є обов`язковим для виконання. Позивач мусив відмовити в виплаті страхового відшкодування, з підстав визначених умовами договору страхування.
Також суд звертає увагу, що у відповідності до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається із змістустатті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Частиною 5 статті 106 ЦПК України унормовано зазначення у висновку експерта, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, та висновок підготовлений для його подання до суду.
Відповідно до пункту 4.14 розділу 4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 цього Кодексу.
Отже, обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність та висновок підготовлений для подання до суду.
З огляду на викладене, якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 цього Кодексу, то такий висновок є недопустимим доказом.
Судовий експерт автотоварознавець ОСОБА_5 у висновку автотоварознавчого дослідження № 61 від 04.06.2021 не поставив підпис про обізнаність про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Крім того, висновок також не містить приміток, що він підготовлений для подання до суду.
Таким чином, висновок № 61 від 04.06.2021 не може використовуватись судом, як допустимий доказ.
У постанові Верховного Суду України від 21.12.2020 по справі № 911/286/20 зазначено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспортну суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової авто товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Крім того, позивачем не надано установчих документів ТОВ «Автогор», які б підтверджували, що останні є платниками ПДВ, у зв`язку з чим, суд не має змогу встановити чи правомірно було сплачено страховиком розмір ПДВ, оскільки за відсутності проведення відновлювальних робіт на СТО платника ПДВ, податкові зобов`язання не виникають, а відтак ні страховик, ні винна особа розмір ПДВ сплачувати не зобов`язані.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 по справі № 466/9318/14-ц, який не взяв до уваги в якості доказу акт виконаних робіт та квитанцію про їх оплату, адже вони не свідчать про те, що вказані роботи проведенні для усунення пошкоджень майна, отриманих саме в дорожньо-транспортній пригоді за участю відповідача як винної особи.
У постанові від 07.07.2020 по справі № 910/4790/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийшов до наступного правового висновку: «Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати. Проте, здійснюючи судовий розгляд справи, суди не з`ясовували, чи належним чином позивач підтвердив розмір заявленого до стягнення відшкодування, з урахуванням посилань відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, та заперечення відповідачем розміру такої шкоди; оцінки всім доводам учасників справи суди не надали; спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, суди не врахували, відповідних обставин щодо визначення позивачем розміру відшкодування у виді непокритої вартості ремонту транспортного засобу, інфляційних втрат і 3 % річних не встановлювали, натомість обмежилися лише застереженням про наявність у позивача права на відшкодування таких збитків».
Таким чином, повно та всебічного з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що виплата страхового відшкодування ТОВ «ГК «Автострада» здійснена позивачем всупереч умов Договору добровільного страхування наземного транспорту «ALL RISKS» № 446/20-Т/Ц5 від 03.09.2020, крім того останнім не доведено належними та допустимими доказами розмір реального збитку завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відтак позовні вимоги ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до ОСОБА_3 є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 6, 9, 22, 28-29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 15, 16, 979, 988, 990, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 264-265, 274-275, 279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Автострада» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Г. В. Булгакова