Справа № 450/1944/23 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/2939/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 травня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Оліфер Роман Васильович, про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, визнання права на частку в праві спільної власності подружжя.

У травні 2023 року ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви покликається на те, що у 2018 році, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, за спільні кошти придбали земельну ділянку кадастровий номер :01:002:1493, площею 0,501 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Солонка. Оскільки ОСОБА_6 , який є громадянином Королівства Данія, визнаний у Королівстві Данія банкрутом, з метою приховання придбаного майна від його кредиторів, покупцем за договором купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки зазначено його батька, ОСОБА_7 , від імені якого діяв ОСОБА_6 . Незважаючи на оформлення договору купівлі-продажу лише земельної ділянки, вони фактично придбали ще й незавершений будівництвом будинок, про що в договорі купівлі-продажу не зазначено. З часу придбання нерухомого майна вони з відповідачем та дітьми проживають у спірному будинку, будівництвом якого займалася виключно вона за власні кошти, як і облаштуванням будинку та прибудинкової території. Вважає, що після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично придбане ними з відповідачем нерухоме майно може бути успадковане іншими особами, враховуючи те, що через визнання банкрутом, ОСОБА_6 не оформляє спадщину, чим можуть порушуватися як її майнові права, так і майнові права її малолітніх дітей. Крім того, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 листопада 2022 року шлюб між нею та ОСОБА_9 розірвано. З огляду на конфлікти, які виникли між нею та відповідачем після розлучення, існує реальна загроза зняття її з реєстрації та припинення для неї та її малолітніх дітей доступу до їхнього єдиного житла.

З наведених підстав просить накласти заборону на відчуження будь-яким способом нерухомого майна, а саме:

-земельної ділянки, площею 0,501 га, яка розташована за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:1493;

-житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 травня 2023 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

З метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Оліфер Роман Васильович, про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, визнання права на частку в праві спільної власності подружжя, вжито заходи забезпечення позову до набрання рішенням суду по справі законної сили, та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область Пустомитівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:1493 та на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції, вживаючи заходи забезпечення позову, не з`ясував, хто є власником спірних земельної ділянки та житлового будинку, в результаті чого помилково накладено арешт на майно особи, яка на час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову не була відповідачем у справі. Зазначає, що позивачем не доведено імовірності того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно в подальшому може унеможливити реальне виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог. Вважає, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову може слугувати лише обгрунтоване припущення, що їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Вказує, що арешт майна є перешкодою для оформлення ОСОБА_1 спадщини, оскільки спірна земельна ділянка є спадковим майном після смерті ОСОБА_7 . З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4 частини першої статті 151 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина друга статті 149 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , наявний спір щодо нерухомого майна, а саме, земельної ділянки площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область Львівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:1493 та житлового будинку АДРЕСА_1 , а оскільки після смерті ОСОБА_7 спірне нерухоме майно може бути успадковане іншими особами, а в подальшому можливим є його відчуження, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 є земельна ділянка площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область Львівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:1493 та житловий будинок АДРЕСА_1 .

Як зазначила позивач формально власником вказаного нерухомого майна був ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичними ж власниками є вона та ОСОБА_6 , відповідач у справі, який є сином ОСОБА_8 .

Необхідність забезпечення позову обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , його брат і сестра не заявляли про прийняття спадщини після смерті батька, тому єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , є ОСОБА_1 (дружина спадкодавця), яка полдала заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що що ОСОБА_7 на день смерті належали на праві власності спірні земельна ділянка площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область Львівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:1493 та житловий будинок АДРЕСА_1 .

Тобто, і земельна ділянка площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область Львівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:1493, і житловий будинок АДРЕСА_1 , на які оскаржуваною ухвалою суду в порядку забезпечення позову ОСОБА_3 накладено арешт, на день звернення до суду із заявою про забезпечення позову, і на день постановлення оскаржуваної ухвали, не належали на праві власності ОСОБА_11 .

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснили, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_12 , однак на день постановлення оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 не була залучена до участі у справі, як відповідач.

А відтак, судом незаконно накладено арешт на майно, власником якого до дня смерті був батько відповідача, ОСОБА_7 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , яка і звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу суду про забезпечення позову, оскільки судом накладено арешт на спадкове майно, що перешкоджає їй в оформленні спадщини.

Накладаючи арешт на земельну ділянку площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область Львівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:1493, та на житловий будинок АДРЕСА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що норми ЦПК України не передбачають забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що не належить відповідачу, а спадкоємець, з огляду на те, що спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, на день постановлення оскаржуваної ухвали до участі у справі, як відповідач, позивачем не залучався, позовні вимоги до нього не заявлялися, і саме з цих фактичних підстав мав би виходити суд при вирішенні питання про забезпечення позову щодо майна особи, яка не є учасником справи.

Звернувшись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_3 просила застосувати заходи забезпечення позову у виді заборони відчуження будь яким способом нерухомого майна, яке є предметом спору, а саме, земельної ділянки площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область Львівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:1493, та на житлового будинку АДРЕСА_1 ; накласти заборону на вчинення дій щодо виселення, зняття з реєстрації і на вчинення перешкод ОСОБА_3 , малолітнім ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в користуванні спірним будинком АДРЕСА_1 .

Постановивши оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції застосував інші заходи забезпечення позову, про застосування яких позивачка ОСОБА_3 із заявою до суду не зверталася.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 травня 2023 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17.04.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк