Номер провадження: 22-ц/813/3254/24
Справа № 522/2320/19
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Байло Євгена Сергійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» про скасування наказу від 25.07.2018 року №НОР-03/208 про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків, визнання відсторонення незаконним, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Одеська залізниця», на теперішній час - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця», у якому просив: скасувати наказ від 25.07.2018 р. № НОР-03/208 про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків стрільця 3 розряду стрілецької команди станції Одеса Сортувальна 1; визнати відсторонення від виконання посадових обов`язків незаконним та поновити його на роботі в ВП «Одеській загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді «стрельця вохор 3 категорії»; стягнути з регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 35 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що Наказом від 25.07.2018 р. № НОР-03/208 ОСОБА_1 з 25.07.20018 року відсторонено від виконання посадових обов`язків до з`ясування обставин по суті щодо кримінального правопорушення, внесеного в ЄРДР за № 0000442 від 25.07.2018 р. В позовній заяві зазначено, що 24 липня 2018 року ОСОБА_1 було затримано працівниками поліції на його робочому місці, 25 липня 2018 року ОСОБА_1 прийшов на своє робоче місце, однак його не допустили до роботи без повідомлення підстав, сказали, щоб він прийшов через декілька днів для ознайомлення з наказом. Прийшовши на наступний день, ОСОБА_1 так і не був наданий наказ для ознайомлення, підстав відсторонення також не було повідомлено. Відтак, починаючи з 25 липня 2018 року ОСОБА_1 обмежений у виконанні своїх службових обов`язків з підстав відсторонення на невизначений термін без збереження заробітної плати. З 25.07.2018 року ОСОБА_1 не працює.

В подальшому, представником позивача було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог та уточнення позову, відповідно до якої він просив суд скасувати наказ від 25.07.2018 року № НОР-03/208 про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків стрільця 3 розряду стрілецької команди станції Одеса-Сортувальна Шайхутдінова Р.Р. та визнати таке відсторонення незаконним, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 127 285,46 грн, предмет та підстави позову при цьому залишились незмінними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Байло Євген Сергійовичподав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» про скасування наказу від 25.07.2018 року № НОР-03/208 про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків, визнання відсторонення незаконним, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що:

- не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у його приватне життя;

- за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, отже, суд не встановив порушення права позивача на працю, передбачене статтею 43 Конституції України;

- оскільки підстави для скасування наказу про відсторонення від роботи не знайшли свого підтвердження, тому відсутні і правові підстави для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- ОСОБА_1 прийнятий на роботу до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» 24.05.2017 року;

- 07 липня 2017 року Суворовським ВП в м. Одесі йому видано дозвіл № 71 на право зберігання, носіння відомчої зброї (серійний номер 868591) «ТТ» № НОМЕР_1 ;

- 25.07.2018 року було виявлено викрадення вантажу з вагона № 95348330 за відправкою Бар-Чорноморська, № 32745903, який прибув на станцію Одеса-Пересип 24.07.2018 року у складі поїзда № 3110;

- працівниками відділу поліції на станції Одеса-Пересип за підозрою в таємному викраденні чужого майна в робочий час було затримано стрільця 3 розряду стрілецької команди станції Одеса-Сортувальна ОСОБА_1 . При затриманні в нього було вилучено зброю: пістолет ПМР 9 мм ХКРМ 7890 з 8 патронами, пістолет НОМЕР_2 з 8 патронами;

- 25.07.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

- ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26.07.2018 року у кримінальному провадженні № 0000442 відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання;

- 27.07.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області на вилучену у ОСОБА_1 зброю було накладено арешт;

- на підставі Наказу від 25.07.2018 року № НОР-03/208 «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків» стрільця 3 розряду стрілецької команди станції Одеса-Сортувальна Шайхутдінова Р.Р. було відсторонено від виконання посадових обов`язків з 25.07.2018 до з`ясування обставин по суті щодо кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000442 від 25.07.2018 року;

- на підставі Протоколу оперативної наради при начальнику служби воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» № НО-20/59 було встановлено, що викрадення вантажу стало можливим в результаті невиконання особовим складом стрілецької команди станції Одеса-Сортувальна посадових обов`язків в частині забезпечення збереженості вантажу в парку станції, а також затримання осіб, що розкрадають вантажі;

- станом на час розгляду справи в суді ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України. Кримінальне провадження по справі № 523/1993/19 з розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_1 знаходиться на розгляді в Суворовському районному суді м. Одеси, вирок у справі не ухвалено.

Колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного життя. Поняття приватного життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Тому обмеження, накладені, зокрема, на доступ до трудової діяльності, впливають на приватне життя людини та є втручанням у право на повагу до такого життя. З огляду на вказане спірні правовідносини, пов`язані з оцінкою правомірності відсторонення позивачки, підпадають під дію статті 8 Конвенції.

Критерії правомірного втручання держави у право на повагу до приватного життя людини викладені в пункті 2 статті 8 Конвенції, відповідно до якого органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на цей припис критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями статті 8 Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає саме зі змісту пункту 2 вказаної статті; 3) чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто, чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути визначеної в пункті 2 статті 8 мети. Втручання становитиме порушення гарантій статті 8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

З прийняттям ОСОБА_1 на роботу до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» між сторонами виникли трудові правовідносини, як між працівником та власником (роботодавцем), які врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України, а також відомчими нормативними актами Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та розробленими і затвердженими у встановленому порядку положеннями, наказами роботодавця, виконання яких є обов`язковим для працівників.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п. 3 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов`язаний: знати і неухильно виконувати його вимоги; дотримуватися порядку і правил, установлених чинним законодавством, правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників; забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища; берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування.

Спеціальними нормативними актами в сфері залізничного транспорту, які регулюють роботу та яких чітко повинні дотримуватись стрілецькі команди, окрім Положення, є Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року №411 та Постанова КМУ від 11 січня 1994 року № 7 Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті.

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 11 січня 1994 року № 7 Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті відомча воєнізована охорона на залізничному транспорті - система спеціалізованих воєнізованих підрозділів, що здійснюють охорону вантажів на шляху прямування, об`єктів на підприємствах, в установах та організаціях, що входять до сфери управління Укрзалізниці.

Відповідно до п. 20 вказаної Постанови працівники відомчої охорони зобов`язані чесно і сумлінно виконувати службові обов`язки, суворо дотримуватись законів України, вимог цього Положення, інструкцій та інших нормативних актів з питань забезпечення збереження вантажів, охорони об`єктів і пожежної безпеки, зберігати відомчу зброю, техніку, майно і утримувати їх у належному стані.

Пунктами 11, 19 Постанови КМУ від 11 січня 1994 року № 7 Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті передбачено, що працівники відомчої охорони під час виконання службових обов`язків мають право застосовувати вогнепальну зброю та спеціальні засоби (наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини) у випадках і порядку, передбачених законодавством. Особовий склад відомчої охорони, зайнятий на охороні вантажів і об`єктів, несе відповідальність за повне збереження довірених йому матеріальних цінностей і бойової нарізної вогнепальної зброї. За невиконання покладених на працівників відомчої охорони завдань винні особи несуть дисциплінарну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством.

Пункт 8.1 розділу VIII «Положення про придбання, перевезення, облік, зберігання та застосування вогнепальної зброї, боєприпасів до неї підрозділами відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті», затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.12.2009 N 1336 зброя та боєприпаси видаються особам рядового, начальницького складу відомчої воєнізованої охорони, посадовим особам залізничного транспорту згідно з нормами тільки після складання заліку з правил поводження, використання, застосування та зберігання зброї та боєприпасів і отримання від органів внутрішніх справ індивідуального дозволу на право використання вогнепальної зброї. Складання заліку з правил поводження, використання, застосування та зберігання зброї та боєприпасів оформлюється протоколом і довідкою.

Відповідно до пунктів 4.8, 8.15 «Положення про придбання, перевезення, облік, зберігання та застосування вогнепальної зброї, боєприпасів до неї підрозділами відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті», затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.12.2009 № 1336 «Дозвіл на право зберігання зброї видається строком на 3 роки на ім`я начальника підрозділу. У разі зміни начальника підрозділу, найменування підрозділу та/або місцезнаходження, а також закінчення терміну дії дозволу, у разі отримання, заміни або здавання частини зброї до органів внутрішніх справ за місцезнаходженням підрозділу надається клопотання про отримання нового дозволу на право зберігання зброї. При цьому попередній дозвіл підлягає поверненню до органу внутрішніх справ, який його видав.

У разі переоформлення дозволу у зв`язку із закінченням терміну його дії клопотання подається до органів внутрішніх справ не пізніше ніж за два місяці до закінчення терміну дії дозволу. У разі відмови органу внутрішніх справ видати індивідуальний дозвіл на право використання відомчої вогнепальної зброї працівнику відомчої воєнізованої охорони він не може бути допущений до виконання охоронних функцій.

Встановивши, що виданню роботодавцем оскарженого працівником наказу про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків» стрільця 3 розряду стрілецької команди станції Одеса-Сортувальна Шайхутдінова Р.Р. було відсторонено від виконання посадових обов`язків з 25.07.2018 до з`ясування обставин по суті щодо кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000442 від 25.07.2018 року, передувало:

- затримання працівниками відділу поліції на станції Одеса-Пересип за підозрою в таємному викраденні чужого майна в робочий час стрільця 3 розряду стрілецької команди станції Одеса-Сортувальна Шайхутдінова Р.Р. з вилученням у нього вогнепальної зброї: пістолету ПМР 9 мм ХКРМ 7890 з 8 патронами, пістолету ТТ 3887 1943 з 8 патронами;

- повідомлення 25.07.2018 року ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та обранням йому судом у кримінальному провадженні № 0000442 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання;

- накладення слідчим суддею арешту на вилучену у ОСОБА_1 зброю,

суд першої інстанції виходячи зі змісту наявної у матеріалах справи посадової інструкції стрільця стрілецької команди станції Одеса-Сортувальна, набув правильних висновків, що специфіка виконуваної позивачем роботи потребує присутності на робочому місці і виконанні покладених на нього посадових обов`язків, а саме: обов`язкове носіння останнім вогнепальної зброї.

Встановивши на підставі Протоколу оперативної наради при начальнику служби воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» № НО-20/59, що викрадення вантажу стало можливим в результаті невиконання особовим складом стрілецької команди станції Одеса-Сортувальна посадових обов`язків в частині забезпечення збереженості вантажу в парку станції, а також затримання осіб, що розкрадають вантажі, врахувавши, що в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000442 в порядку, передбаченому статтями 154, 155 КК України слідчим суддею чи судом рішення про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків не ухвалювалось, а також, що ОСОБА_1 було оголошено підозру в участі у таємному викраденні чужого майна в робочий час та те, що слідчим суддею накладено арешт на вилучену у ОСОБА_1 вогнепальну зброю, суд першої інстанції набув правильного висновку про те, що допущення за наведених обставин ОСОБА_1 до виконання його посадових обов`язків стрільця без порушення приписів чинного законодавства є неможливим. А з урахуванням наведених обставин відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків з 25.07.2018 до з`ясування обставин по суті щодо кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000442 від 25.07.2018 року обґрунтованим та заснованим на законі.

На час розгляду справи в суді ОСОБА_1 обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. Кримінальне провадження по справі № 523/1993/19 з розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_1 знаходиться на розгляді в Суворовському районному суді м. Одеси, вирок у справі не ухвалено.

При цьому суд слушно зауважив, що за позивачем на період тимчасового відсторонення зберігається робоче місце та трудовий договір не є припиненим.

Крім того, суд врахував, що представником відповідача надано докази (рапорт від 05.11.2018 року) того, що позивач після 25.07.2018 року (день, коли йому було повідомлено про відсторонення від посади) не з`являвся на робочому місці та не виходив на телефонний зв`язок, тому у відповідача була відсутня можливість запропонувати ОСОБА_1 іншу роботу.

В свою чергу на спростування встановленого вище, будь-яких доказів про появу на роботі після відсторонення або переписку чи зафіксований контакт з роботодавцем в інший спосіб, позивачем не надано.

Оцінюючи наведені обставини та додані до справи докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що втручання у вигляді відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків стрільця ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та необхідним у демократичному суспільстві.

Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Байло Євгена Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 26.04.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова