П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року місто Київ

справа № 761/9846/23 провадження №22-ц/824/6206/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:судді-доповідача: Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «ВКФ Фарби України»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем,

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 3 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Матвєєвої Ю.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ВКФ Фарби України» про стягнення пені за договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ТОВ «ВКФ Фарби Україна» про стягнення пені за договором.

Позов обґрунтовано тим, що 10 грудня 2015 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав №1/4/ШК, за яким об`єкт нерухомості, майнові права на який передається, розташований за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , 9 поверх, 4 секція, загальною площею 24,93 кв.м. Запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 2 квартал 2017 р., загальна вартість майнових прав складає 284202,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 47367,00 грн.

За додатковою угодою від 28 грудня 2016 року об`єкт нерухомості, майнові права на який передається, розташований за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , 22 поверх, 2 секція , загальною площею 24,08 кв.м. Орієнтовна вартість майнових прав складає 390952,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 65158,67 грн.

Позивачем було сплачено повністю вартість майнових прав, а саме 390952,00 грн.

Відповідач порушив умови договору, не завершив будівництво житлового будинку, не ввів його в експлуатацію.

Так як відповідач в порушення зобов`язань не завершив будівництво житлового будинку та він не був введений в експлуатацію, позивач же виконав зобов`язання в частині 100% оплати вартості об`єкту, тому позивач вважає, що на підставі положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає стягненню пеня в сумі 244188,62 грн. за період з 01 липня 2017 року по 13 березня 2023 року, нарахована на суму 390952,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 3 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "ВКФ Фарби України" про стягнення пені за договором.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мамаєв Д.Ю. подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, зокрема про те, що суд першої інстанції взагалі не дослідив фактичні обставини справи, внаслідок чого припустився низки істотних помилок, що безпосередньо вплинуло на правильність висновків у цій справі.

Апелянт акцентує увагу апеляційного суду на тому, що п.13.1 ст.13 договору №28/05-Ф3/14 від 28 травня 2014 року чітко визначено, що даний договір не є договором доручення та договором про спільну діяльність, про інвестиційну діяльність. А відтак, неможливо стверджувати, що договір купівлі-продажу майнових прав № 1/4ШК від 10 грудня 2015 року є інвестицією у будівництво житлового будинку, оскільки за даним договором позивачем було придбано виключно майнові права на квартиру № 323 будь-яке інвестування та залучення сплачених коштів позивачем на забезпечення на забезпечення будівництва та введення в експлуатацію умовами договору не передбачено.

Укладений договір купівлі-продажу №1/4/ШК від 10 грудня 2015 року нерухомості через майнові права відповідає ознакам споживчого договору, оскільки його предметом є набуття у власність товару у вигляді квартири, що в подальшому буде використовуватись ним для власних потреб.

Тобто, до цих відносин застосовується Закон України «Про захист прав споживачів».

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач подаввідзив, в якому, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 грудня 2023 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 10 грудня 2015 року між ТОВ "ВКФ Фарби України" та ОСОБА_1 було укладено договір № 1/4/ШК купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм цивільного кодексу України, що визначається загальні положення про купівлю-продаж майнових прав. Сторони домовилися, що об`єкт нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , з наступними характеристиками: квартиру №79 , 9 поверх, 4 секція , загальною площею 24,93 кв.м.

Згідно із п. 2.4. запланований термін будівництва та введення в експлуатацію та введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва -2 квартал 2017 року.

Відповідно до п. 3.1. Договору, майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором передаються продавцем покупцеві шляхом підписання акту прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості. Акт підписується сторонами не пізніше 60 робочих днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення покупцем оплати 100% загальної площі об`єкта нерухомості, що визначена у п. 2.2 цього договору, введення об`єкта капітального будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків відповідно до п. 4.3. даного договору.

Згідно із 3.3. договору сторони погоджуються, що у випадку часткової оплати вартості зазначеної площі об`єкта нерухомості, покупець не набуває права власності на частину майнових прав.

Відповідно до п. 4.2. договору загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості у день укладення цього договору складає 284202,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 47367,00 грн.

Згідно з п.п. 4.3.1. сторонами визначено порядок розрахунків за договором.

Відповідно до п. 5.4.1. покупець зобов`язується здійснити оплату майнових прав у порядку та на умовах, передбачених даним договором.

За додатковою угодою від 28 грудня 2016 року до договору № 1/4/ШК від 10.12.2015 р. внесено зміни в характеристику об`єкта нерухомості, майнові права на який передається, який розташований за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , 22 поверх, 2 секція загальною площею 24,08 кв.м. Орієнтовна вартість майнових прав складає 390952,00 грн.

Відповідно до довідки від 04.04.2017 р. про 100 % фінансування згідно додаткової угоди № 1 до договору № 1/4/ШК від 10 грудня 2015 року ОСОБА_1 сплатила продавцю 390952,00 грн., в тому числі ПДВ, що складає 100 % вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , 22 поверх, 2 секція загальною площею 24,08 кв.м.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що тлумачення абзацу 1 ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» свідчить, що ця норма не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав, що узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 4 серпня 2021 року у справі № 587/823/19 та в постанові від 15 червня 2022 року у справі № 711/1032/21. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки до спірних правовідносин положення ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не застосовуються, підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, суд першої інстанції зазначив про те, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру у даній справі конкретною датою не визначено, а вказана планова дата, що виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (штрафу).

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, а з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено,

що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція (пункт 7); споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання у натурі.

Пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», застосовується у разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Згідно із ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму або дохід в іншій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відтак для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності.

Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам по собі.

При цьому переважно наголошується, що послуга тісно пов`язана з особою виконавця та процесом вчинення ним певних дій (здійснення діяльності) і навіть невіддільна від них, але все ж таки не збігається з такими діями (діяльністю) й існує як окреме явище - певне нематеріальне благо, що споживається в процесі вчинення відповідних дій (здійснення діяльності) виконавцем.

Згідно з приписами п. 17 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У цьому випадку вкладається істотно розширений зміст: послугами згідно

із цим Законом є всі види комерційної взаємодії суб`єктів господарювання

зі споживачами, які не вписуються в набагато більш конкретні й чіткі визначення понять «товари» та «роботи» і є набагато ширшими за аналогічне поняття, що вжите в ЦК України, адже включає в себе, наприклад, прокат, який ЦК України однозначно кваліфікується як різновид договору майнового найму.

У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» - це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу.

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (абзац 1 ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Тлумачення абзацу 1 ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» свідчить, що цей абзац застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно, прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Таким чином, зміст договору від 10 грудня 2015 року та тлумачення його дозволяють суду апеляційної інстанції зробити висновок про те, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав.

Договір купівлі-продажу майнових прав від 10 грудня 2015 року не містить елементів договору підряду чи договору про надання послуг.

При цьому, у відповідача не існувало грошового зобов`язання, а лише зобов`язання зарезервувати квартиру й передати її після введення будинку в експлуатацію, а кошти позивачем були сплачені ТОВ «ВКФ Фарби України» на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості.

Врахувавши те, що за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 10 грудня 2015 року № 1/4/ШК відповідач не брав на себе зобов`язань виконати певні будівельні роботи чи надати певні послуги позивачу, не є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку та не має повноважень на прийняття спірного будинку в експлуатацію, строк введення будинку в експлуатацію є орієнтовним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ТОВ «ВКФ Фарби України» до відповідальності, передбаченої ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» з порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовому висновку , викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 759/9026/21.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки відсутні підстави для застосування положень ч. 5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними. Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції.

Клопотання представника відповідача про закриття апеляційного провадження у зв`язку з тим, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права підписувати, задоволенню не підлягає, оскільки на підтвердження повноважень представником позивача наданий ордер та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, яке видано на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 14 червня 2018 року № 14. Ордер на надання правничої (правової) допомоги виданий на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 12/01/23-3 від 12 січня 2023 року. Доказів на спростування чинності/дійсності такого свідоцтва представником відповідача не надано. Інформації щодо зупинення/припинення адвокатської діяльності адвоката Мамаєва Д.Ю. матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем,залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 3 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус