Справа № 466/4288/24
Провадження № 2-н/466/762/24
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

«22» квітня 2024 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Глинська Д.Б. ознайомившись із заявою Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу,-

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2024 року Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулася до суду за допомогою системи «Електронний суд» із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до ч.1 ст. 160 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу, вважаю, що необхідно відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За змістом вказаної норми виключна підсудність встановлена для позовів про будь-які права з приводу нерухомого майна.

З точки зору закону, виключна підсудність встановлюється законодавцем з метою вирішення спору конкретним, прямо передбаченим у законі, судом.

У такому випадку можливість застосування інших правил територіальної підсудності виключається.

Тобто, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов?язані із нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги має пред?являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17).

Слід зазначити, що зазначений спір безпосередньо стосується нерухомого майна.

У заяві про видачу судового наказу Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» просить стягнути з боржника ОСОБА_1 заборгованість за житлово комунальні послуги, яка виникла за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Кожичі та зазначає, що боржник отримав послуги за цією адресою.

Крім того, у заяві про видачу судового наказу Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» зазначає, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, до матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження цього.

Отже, підстав для розгляду цієї справи Шевченківським районним судом міста Львова не встановлено.

Суд звертає увагу на те, що 17 квітня 2024 року Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2024 року у видачі судового наказу було відмовлено з підстав порушення правил підсудності. Отже, Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» повторно 19 квітня 2024 року звернулася до суду із аналогічною заявою про видачу судового наказу, не усунувши її недоліки.

Таким чином, відповідно до ст. 30 ЦПК України дана заява не підсудна Шевченківському районному суду м. Львова, оскільки заява має розглядатися за правилами виключної підсудності за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу якого заявлено вимоги.

Відтак, судом встановлено, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням правил підсудності.

Положеннями п. 9 ч. 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Виходячи з наведеного, вважаю, що необхідно відмовити Львівській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Керуючись ст. ст. 27,30, 160, 162, 165,166 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

відмовити Львівській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Копію ухвали направити заявнику - Львівській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на адресу, зазначену у заяві про видачу судового наказу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) через Шевченківський районний суд м. Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Суддя: Д. Б. Глинська