КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №750/2762/21 Головуючий у 1 інстанції: Усатова І.А.

Провадження №22-ц/824/508/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

16 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Василенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області, Департаменту патрульної поліції, треті особи: командир взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП старший лейтенант поліції Мальцев Володимир Миколайович, інспектор взводу №1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП лейтенант поліції Шаповал Павло Валентинович, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду до Управління патрульної поліції в Чернігівській області, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування.

Просила стягнути з Державного бюджету України на свою користь моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за адресою постійного та єдиного місця проживання позивачки по АДРЕСА_1 по відношенню до неї з боку її доньки безупинно вчинялось триваюче домашнє насильство.

16 липня 2019 року позивач зателефонувала до поліції на лінію 102 та повідомила про вчинення щодо неї з боку її доньки триваючих протиправних дій, просила прибути до місця події за адресою: АДРЕСА_2 та вжити належні заходи.

Прибувши на місце події, патрульні поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її заяви про злочин, домашнє насильство не відреагували, чим на думку позивачки були порушені її права.

Вважає, що патрульними поліцейськими не було викликано мобільну групу поліції реагування на факти домашнього насильства, не було викликано слідчо-оперативну групу поліції на місце події.

Патрульні поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлялись складати протокол та фіксувати події; ігнорували заяви, усні доводи позивача та надані нею докази, не встановили дані всіх осіб, які перебували у квартирі, при тому, що спілкувалися з цими особами, як з товаришами, не звертали увагу на речові докази вчинення домашнього насильства, не встановили та не опитали особу, яка міняла замок у дверях квартири; не хамовито поводили себе та підвищували голос, обезцінювали родинні зв`язки позивача з донькою, словесно тиснули на позивача, щоб вона покинула квартиру.

Такі дії поліцейських спричинили сильне хвилювання позивача за свою безпеку, життя і здоров`я, викликали відчуття безпорадності.

У подальшому, застосувавши щодо неї фізичне насилля, поліцейські витягнули її за межі квартири на підлогу у загальному коридорі поряд з квартирою та залишили у безпорадному стані.

При цьому, всі речі, набуті нею, залишились у квартирі. Після її спроби зайти до квартири, аби забрати речі, поліцейський ОСОБА_2 схопив її за руки та відтягуючи, заборонив заходити до квартири, зачинив двері, стояв поряд та фізично перешкоджав забрати речі, не реагував жодним чином на заяви позивача про те, що її було пограбовано.

Таким чином позивач зазначила, що в порушення вимог Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», «Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України», затвердженої Наказом МВС України 27 квітня 2020 року №357, своїми діями сприяли вчиненню відносно неї психологічного, фізичного, економічного домашнього насильства з боку її дочки, сприяли позбавленню житла, всього майна, продуктів харчування, ліків.

У той час, жодних правопорушень вона не вчиняла, в квартирі АДРЕСА_3 знаходилась на законних підставах, про що неодноразово вказувала працівникам поліції, а тому застосовувати будь-які заходи впливу, більше того, фізичного, у працівників поліції підстав не було.

Доказом вчинення 16 липня 2019 року патрульними поліцейськими вказаних протиправних дій є запис на відео з боді-камер патрульних поліцейських у вказаній квартирі.

Позивач зазначила, що результатом вчинення протиправних дій патрульних поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стало те, що з 17 липня 2019 року вона стала безхатьком, вимушена страждати, мучитись, винаймати житло для проживання, поновлювати абсолютно всі речі першої необхідності.

Позивач посилається на те, що описаними вище психо-травмуючими, безвідповідальними, протизаконними жорстокими діями із застосуванням фізичної сили працівниками поліції - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та лейтенанта поліції ОСОБА_3 їй було завдано моральної шкоди, пов`язаної з спричиненням їй неймовірних триваючих переживань за її життя і здоров`я, приниження її людської гідності, безперервних душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із насильницьким позбавленням поліцією її всього майна, нерухомості, житла.

Фізичний біль та страждання вона зазнала також від протиправних дій патрульних поліцейських, які позбавили позивача своєчасного надання медичної допомоги, від чого у неї було зараження рубано-різаної рани, тривале лікування та вада на все життя, що завдало та завдає постійних мук і фізичних страждань.

Зазначила, що душевні страждання зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї з боку патрульних поліцейських від ненадання захисту поліцією, застосованого по відношенню до неї публічного цинічного психологічного та фізичного насильства, застосування до неї фізичної сили, протиправного позбавлення вночі її житла, ненаданні їй, як інваліду, медичної допомоги, якої вона потребувала на очах сторонніх людей, потуранням її дочки та за безпосередньої участі та підтримки патрульних поліцейських.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог у справі ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області, Департаменту патрульної поліції відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не надано суду належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я та морального стану позивача за критеріями їх оцінки, не доведено такого розміру моральної шкоди, що вона оцінила у грошовому виразі в сумі 500 000,00 грн., які б вказували на необхідність відшкодування шкоди та визначення судом відповідної компенсації, не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та не надала належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання їй моральної шкоди саме з вини відповідачів.

Судом першої інстанції не встановлено наявності вини відповідачів в спричиненні позивачу їх діями глибоких, триваючих та безперервних мук і душевних страждань, втрати здоров`я, переживань за власне життя і здоров`я, приниженні її людської гідності, втрат немайнового характеру, що посилили душевні страждання, про які вона зазначає у позові та заявах по суті справи, а з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2023, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Просила скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, незаконним та таким, що не відповідає матеріалам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що судом першої інстанції не було надано оцінки законності зберігання та розгляду відповідачем заяв позивача про кримінальні правопорушення.

Вважає несправедливим той факт, що судом взято за основу матеріали сфабрикованої доповідної записки відповідача, потураючи всі надані до суду беззаперечні докази позивача.

Вважає, що у відповіді на відзив позивачем чітко аргументовано та доведено доказами факт фабрикування матеріалів доповідної записки відповідачем, але суд першої інстанції не дослідив такі матеріали та не надав їм оцінки.

Вказала на те, що певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

25 січня 2024 року представник відповідача Департаменту патрульної поліції - Семитоцька А.В. подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ії представник адвокат Яковлев А.Л. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовільнити.

Представники Управління патрульної поліції в Чернігівській області, Департаменту патрульної поліції м. Києва в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення апелянта та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку, що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2021 року о 21 год. 46 хв. на скорочений номер «102» надійшов виклик від ОСОБА_4 , з повідомленням про конфлікт із жінкою, яка зайшла до квартири без дозволу, що підтверджується витягом картки реєстрації звернення на скорочений номер «102» ЄО №37009 від 16 липня 2019 року.

Дане звернення було зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 16 липня 2019 року за № 37009.

На відпрацювання вказаного виклику було направлено екіпаж патрульної поліції «Вікінг-108» у складі якого, згідно розстановки сил та засобів роти № 3 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП з 20 год. 00 хв. 16 липня 2019 року по 08 год. 00 хв. 17 липня 2019 року, на зміну заступили командир взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_2 та інспектор взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_3

05 серпня 2021 року за реєстр. № Б - 293 до УПП в Чернігівській області ДПП надійшла заява позивачки із проханням провести перевірку відносно патрульних поліцейських за фактом застосування до неї сили та виведенні із квартири, яка, зі слів заявниці, являється єдиним її житлом.

Крім того, 20 серпня 2019 року до УПП в Чернігівській області ДПП з прокуратури Чернігівської області, за належністю для розгляду, надійшла заява ОСОБА_1 аналогічного з попередньою заявою змісту, та її копія, яка була зареєстрована за реєстр.№ Б - 318.

Згідно доповідної записки інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 від 30 серпня 2019 року, перевірку за зверненням гр. ОСОБА_1 (реєстр.інд. Б-293 від 05 серпня 2019 року, реєстр.інд. Б-318 від 20 серпня 2019 року), припинено.

Дії поліцейських УПП в Чернігівській області ДПП визнано в межах повноважень та такими, що відповідають Закону України «Про національну поліцію» та іншим нормативно-правовим актам, якими у своїй діяльності керуються поліцейські.

Як зазначається у доповідній записці, під час проведення перевірки та вивчення доказів, було встановлено, що 16 липня 2019 року поліцейські УПП в Чернігівській області ДПП під час виконання службових обов`язків по АДРЕСА_2 , не порушували права ОСОБА_1 , так як остання не довела правомірність користування чи розпорядження вказаним майном та законність перебування у зазначеній власниця квартири, ОСОБА_4 , надавши квартирі. При тому, що правовстановлюючі документи, попросила у поліцейських допомоги в захист свого законного права на звільнення жилого приміщення від іншої особи.

Результати службової перевірки позивачка не оскаржувала.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про протиправність дії чи бездіяльності працівників правоохоронного органу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно позивача при реалізації ними своїх повноважень, позивачем не надано не було.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.

Розслідування не буде ефективним доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.

Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Матеріалами справи встановлено, що 05.08.2021 за реєстр. № Б - 293 позивачка звернулась до УПП в Чернігівській області ДПП із заявою про проведення перевірки відносно патрульних поліцейських за фактом застосування до неї сили та виведенні із квартири, яка, зі слів заявниці, являється єдиним її житлом.

20.08.2019 до УПП в Чернігівській області ДПП з прокуратури Чернігівської області, за належністю для розгляду, надійшла заява ОСОБА_1 аналогічного з попередньою заявою змісту.

Перевірку було припинено на підставі доповідної записки інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 від 30.08.2019

Дії поліцейських УПП в Чернігівській області ДПП визнано в межах повноважень та такими, що відповідають Закону України «Про національну поліцію» та іншим нормативно-правовим актам, якими у своїй діяльності керуються поліцейські.

Результати службової перевірки позивачка не оскаржувала.

Будь-яких інших доказів, які б могли би бути підставою для задоволення позову позивач не надала.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції тим про те, що посилання позивачки на наявність кримінального провадження №0000236 від 30.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, відомості до ЄРДР щодо якого внесено за заявою ОСОБА_1 відносно перевищення 16.07.2019, за місцем її проживання, влади та службових повноважень працівниками правоохоронного органу, що супроводжувалось насильством, є безпідставним.

Кримінальне провадження триває, та його наявність не може свідчити про порушення з боку поліцейських доки не буде відносно них постановлено обвинувального вироку.

Всупереч означеним нормам позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення їй моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з діями чи бездіяльністю поліцейських, не обґрунтувала з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердила наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними рішенням, діями чи бездіяльністю відповідачів.

Що стосується наданих позивачем документів медичного характеру про стан здоров`я, суд виходить з того, що вказані документи лише підтверджують наявність у позивача певних видів захворювання.

Однак, позивачем жодним чином не підтверджено, що такі захворювання спричинені саме в результаті неправомірних дій відповідачів та чим ці дії підтверджуються.

Окрім того, щодо посилань позивача на протиправне позбавлення її поліцейськими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житла, суд звертає увагу, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В., що підтверджується копією наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В., зареєстрованого в реєстрі № 4335, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №173806007 від 15.07.2019.

Відповідно до Довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про реєстрацію місця проживання особи, позивачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 03.10.2017. (т.1 а.с.45)

Згідно копії акту Дільниці з обслуговування житлового фонду №2 КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 23.08.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкала без реєстрації з осені 2016 р., була зареєстрована за адресою по АДРЕСА_2 03.10.2017 р., та з грудня 2017 р. мешкає без реєстрації. (т.1 а.с.45)

Згідно Довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 08.07.2020 №10930, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 23.12.2019 по теперішній час. (т.1 а.с.37)

Таким чином, матеріали справи відсутні будь які докази, які б підтверджували право власності чи користування позивача квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак твердження щодо позбавлення її житла є безпідставними та необґрунтованими.

Матеріали справи не містять підтвердження того, що відносно позивача були заподіяні неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, відсутні підтвердження наявності шкоди та встановлення причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Довести наявність цих умов має позивач

Також колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції під час судового розгляду встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В., що підтверджується копією наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В., зареєстрованого в реєстрі № 4335, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №173806007 від 15.07.2019.

Відповідно до Довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про реєстрацію місця проживання особи, позивачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 03.10.2017. (т.1 а.с.45)

Згідно копії акту Дільниці з обслуговування житлового фонду №2 КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 23.08.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкала без реєстрації з осені 2016 р., була зареєстрована за адресою по АДРЕСА_2 03.10.2017 р., та з грудня 2017 р. мешкає без реєстрації. (т.1 а.с.45)

Згідно Довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 08.07.2020 №10930, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 23.12.2019 по теперішній час. (т.1 а.с.37)

Таким чином, матеріали справи відсутні будь які докази, які б підтверджували право власності чи користування позивача квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки позивачем не доведено неправомірність дій (бездіяльність) органу державної влади, підтвердження наявності шкоди та встановлення причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, то колегія суддів вважає цілком правомірним висновок суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко