Справа № 129/3519/23
Провадження № 2/135/32/24
РІШЕННЯ

іменем України

16.04.2024 року м.Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., секретар судових засідань Мазур А.О., за участю представника позивача адвоката Забуги В.В., представника відповідача адвоката Богачук І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Забуга Володимир Вікторович, звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у якій позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь позивача ОСОБА_1 150 000 грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди та стягнути 8 000 грн. 00 коп. на відшкодування процесуальних витрат на правничу (правову) допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що слідчим відділом Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №000133 від 02 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 квітня 2020 року приблизно о11-00 год. ОСОБА_2 , знаходячись біля домогосподарства АДРЕСА_1 , під час суперечки з ОСОБА_1 , який в цей час сидів біля нього з лівої сторони, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_2 діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх діянь, наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак в праву скроневу ділянку голови ОСОБА_1 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин та синця в області правої скроневої ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. 29 травня 2020 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. 10 липня 2020 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 направлено для розгляду по суті до Гайсинського районного суду Вінницької області. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України призначено до судового розгляду. 02 жовтня 2021 року потерпілим ОСОБА_1 під час судового розгляду кримінального провадження до ОСОБА_2 був пред`явлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, а цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України залишена без змін. Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч. 1 ст. 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження матеріальна та моральна шкода завдана кримінальним правопорушенням відшкодовується у такому самому порядку як і при ухваленні обвинувального акту.

Кримінальним правопорушенням ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків як безпосередньо під час вчинення відносно нього кримінального правопорушення, так і після нього. Зокрема, під час нанесення йому удару він пережив нервовий стрес та зазнав фізичного болю. Протягом тривалого часу після спричинення йому тілесних ушкоджень він не міг вночі спокійно спати. Крім того, на певний час змінився уклад його звичайного життя, так як він мав певні незручності через вище вказані ушкодження. Були порушенні нормальні життєві зв`язки потерпілого, оскільки він соромився вийти на вулицю, а також змушений ходити по інстанціям для захисту своїх прав. З 2015 року по 2020 рік ОСОБА_1 був головою Гранівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, а також кандидатом на посаду голови Краснопільської об`єднаної територіальної громади, тобто публічною особою, яка користується авторитетом серед великої кількості населення територіальної громади. Внаслідок неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 був вимушений певний період часу зупинити свою виборчу компанію, в тому числі зустрічі з виборцями та участь у різноманітних масових заходах, які були ним заплановані. Крім того, для захисту своїх порушених прав ОСОБА_1 , як потерпілий, починаючи з квітня 2020 року був вимушений приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях щодо розслідування та судового розгляду кримінального правопорушення відносно відповідача, витрачаючи свій час та кошти за професійну правничу допомогу.

Розпорядженням голови Гайсинського районного суду Ковчежнюка В.М. №9 від 15.11.2023 цивільну справу передано на розгляд до Ладижинського міського суду Вінницької області у зв`язку із неможливістю автоматизованого розподілу справи між суддями від 14.11.2023 року, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи у зв`язку з самовідводами суддів (а.с.66).

22.11.2023 цивільна справа надійшла до Ладижинського міського суду Вінницької області, та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.11.2023 року передана в провадженні судді Нікандрової С.О. (а.с.70).

Ухвалою суду від 23.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвалі недоліків (а.с.71).

23.11.2023 року на електрону адресу суду від представника позивача адвоката Забуги В.В. на виконання ухвали суду від 23.11.2023 року надійшла заява та квитанція про сплату судового збору (а.с.72,73).

15.12.2023 року на електронну адресу Ладижинського міського суду Вінницької області від Шпиківської селищної ради надійшла відповідь на запит суду про те, що місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.78).

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 15.12.2023 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.79).

19.01.2024 року до суду від представника відповідача адвоката Красіловського В.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якій він просить відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі, мотивуючи тим, що зазначена сума моральної шкоди в позові є не обґрунтовано завищеною та не відповідає співмірності завданої шкоди, оскільки вина ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №000133 в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України доведена не була, також в позові не було надано жодних та допустимих доказів щоб підтверджували наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом. Тому, твердження позивача, щодо того, що він пережив певний стрес, протягом тривалого часу не міг вночі спокійно спати не підтверджується відповідними виписками із медичних установ. Також, є важливим і те, що з усіх сімнадцяти судових засідання у кримінальному провадженні №129/1681/20 ОСОБА_1 особисто був присутній лише на одному судовому засіданні, що підтверджується рішенням з єдиного реєстру судових рішень та спростовує доводи позивача у частині понесеного часу на витрати на професійну допомогу через участь у судових засіданнях. При визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню на професійну правничу допомогу, представник просить взяти до уваги, що ОСОБА_2 через скрутне фінансове становище був змушений 22.12.2023 припинити підприємницьку діяльність, як фізична особа підприємець (а.с.97-125).

23.01.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Загуби В.В. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він просить прийняти відповідь на відзив до розгляду та задовольнити цивільний позов у повному обсязі з урахуванням обставин зазначених в позовній заяві (а.с.126-130).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Забуга В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Богачук І.Ю. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Суд, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України. Кримінальне провадження №000133 від 02 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, залишено без розгляду.

Зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні №000133 від 02 квітня 2020 року встановлено, що 01 квітня 2020 року приблизно о 11-00 год. ОСОБА_2 , знаходячись біля домогосподарства АДРЕСА_1 , під час суперечки з ОСОБА_1 , який в цей час сидів біля нього з лівої сторони, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_2 діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх діянь, наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак в праву скроневу ділянку голови ОСОБА_1 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин та синця в області правої скроневої ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності (певності), який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Закриття кримінального провадження, згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, у зв`язку з чим позивач звернувся в порядку цивільного судочинства з відповідним позовом про стягнення моральної шкоди, оскільки йому була заподіяна така шкода, внаслідок протиправних дій відповідача.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності.

Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №398/571/15-ц (провадження №61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постановах Верховного Суду від 10 липня 2021 у справі №161/694/20 (провадження №51-811км21), від 17 серпня 2022 року у справі №346/4425/18 (провадження №61-7008св21) сформульовано висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 липня 2022 року у справі №752/13375/19.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за клопотанням його захисника з підстав, що не є реабілітуючими, суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому, у даному кримінальному правопорушенні шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

Отже, суд вважає доведеним, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 було завдано легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі №635/6868/16-ц.

При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.

Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі №761/28949/17.

Суд виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує зазначені в ухвалі про закриття кримінального провадження відомості про характер тілесних ушкоджень, які були завдані позивачу, глибину моральних страждань позивача внаслідок протиправних дій щодо нього, поведінку відповідача та тривалу відсутність відшкодування завданої відповідачем шкоди, і приходить до висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди, заподіяної йому відповідачем, є завищеним. На переконання суду з урахуванням принципу розумності та справедливості, адекватний розмір моральної шкоди становить 10 000,00 гривень.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначив, що спричинення йому тілесних ушкоджень мало негативний вплив на нього, як на публічну особу, та внаслідок неправомірних дій відповідача як кандидат на посаду голови Краснопільської об`єднаної територіальної громади він був вимушений на певний період зупинити свою виборчу компанію. Наведені аргументи суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки місцеві вибори відбулися 25 жовтня 2020 року, виборчий процес тривав з 05 вересня 2020 року, а спричинення позивачу тілесних ушкоджень відповідачем мало місце 01 квітня 2020 року, тобто за 5 місяців до початку виборчого процесу, а отже не могло вплинути на виборчу компанію позивача, перешкодити його зустрічі з виборцями та участі інших заходах.Наявність негативного впливу внаслідок завдання позивачу тілесних ушкоджень, як на публічну особу, жодним чином матеріалами справи не підтверджено.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

При подачі позову позивачем ОСОБА_1 був сплачений судовий збір в сумі 1500 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 задоволені частково, розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, (розмір заявлених вимог 150 000 грн. (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню 10 000 грн. (6,66%), розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 99 грн 90 коп.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі, які він просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу до позовної заяви долучено: договір б/н про надання правничої (правової) допомоги від 22.09.2023 року; додаткову угоду №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.09.2023 року; акт передачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 03.11.2023 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 03.11.2023 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно додаткової угоди №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.09.2023 року (п.6) оплата 100% вартості послуг сплачується протягом 15 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням прийнятим судом у справі за результатами розгляду позовної заяви.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 сформулював висновок про те, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Надані до позовної заяви документи, подані на підтвердження витрат на правову допомогу, суд оцінює як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки вони підтверджують зобов`язання позивача ОСОБА_1 щодо оплати витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 8000 грн. Вказаний розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та підлягає розподілу за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (6,66%) у розмірі 532,80 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.06.2002 Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 532 гривні 80 копійок, судовий збір в сумі 99 гривень 90 копійок, а всього стягнути 10 632 (десять тисяч шістсот тридцять дві) гривні 70 копійок.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 22.04.2024.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О. Нікандрова