ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 463/5823/22
Номер провадження 22-ц/818/1595/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Березюк А. І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Зеленіна С. С.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Зінченко М. В.,

представника Міністерства оборони України Пономаренко В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27 березня 2023 року у складі судді Овдієнко В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник - мати ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник - мати ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Позов мотивовано тим, що в червні 2018 року вона та ОСОБА_6 почали проживати разом як фактичне подружжя за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 , та вести спільне господарство.Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року у справі № 621/1616/18 шлюб між нею та ОСОБА_7 було розірвано.Також рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 31 липня 2014 року у справі № 621/847/14-ц шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був розірваний.Разом з ними також проживав її молодший син - ОСОБА_8 , у якого з ОСОБА_6 склались гарні відносини.Разом з ОСОБА_6 та сином вони проводили багато часу, гуртом відпочивали, подорожували.Позивачка з сином були зареєстровані в с. Геніївка як внутрішньо-переміщені особи (ВПО).Факт їхнього спільного проживання однією сім`єю можуть підтвердити багато свідків: сусіди, друзі, рідні, співробітники, орендодавці, у яких вони орендували житло, дирекція школи, де навчався ОСОБА_8 .Пізніше вони переїхали у м. Харків, де починаючи з грудня 2019 до 25 квітня 2022 року вона з ОСОБА_6 працювали на різних посадах, а потім переїхали у АДРЕСА_1 , де проживали на АДРЕСА_2 та з червня 2022 року зареєстровані за вказаною адресою як ВПО.Вона влаштувалась на роботу до магазину пекарем, а ОСОБА_6 з 08 червня 2022 року був взятий на тимчасовий військовий облік та мобілізований до лав Збройних Сил України, де під час оформлення зазначив її як свою дружину. Орієнтовно ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 загинув.

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно позивачці для отримання матеріальної допомоги у зв`язку із загибеллю чоловіка. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, частини 2 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після смерті ОСОБА_6 право на виплату має його мати ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , а також вона (позивачка), за умови встановлення факту проживання із загиблим однією сім`єю. Від встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу залежить розподіл виплачуваних державою коштів, а тому вбачається спір про право.

Посилаючись на вказане, позивачка просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_6 та ОСОБА_9 без реєстрації шлюбу у період з 06 грудня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

11 січня 2023 року ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».

03 січня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Зінченко Микола Вадимович, подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_2 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_6 , завжди з ним підтримувала нормальні стосунки, цікавилась його життям. Син також цікавився станом її здоров`я, за можливості підтримував матеріально. Під час спілкування з сином за його життя, на її питання щодо створення нової сім`ї він відповідав відмовою щодо укладення офіційного шлюбу та пояснював, що робота займає більшість його вільного часу, а неможливість отримання доходу у достатньому розмірі не надає йому можливості забезпечити як власні потреби так і потреби сім`ї в разі її створення. Особисто з позивачем ОСОБА_9 вона не була знайома, син ніколи не згадував про неї, не знайомив особисто, не брав із собою на свята, коли приїздив до матері. З позивачкою вона познайомилась під час отримання результатів ДНК після загибелі ОСОБА_6 . Будь-які відомості щодо проживання позивача та ОСОБА_6 однією сім`єю без укладення шлюбу у неї відсутні. Також, відсутні відомості щодо ведення спільного господарства, витрачання спільних коштів на утримання житла, придбання речей, товарів на спільні цілі в межах відносин між позивачем та сином, щодо яких зазначено у позові.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 27 березня 2023 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та жінки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу у період часу від 06 лютого 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 надані належні та допустимі докази, сукупністю яких підтверджується, що вона дійсно проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу у період часу від 06 грудня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлення цього факту їй необхідне для підтвердження свого права на отримання разом з відповідачами виплат, передбачених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", однак цей факт не визнається відповідачами, які є особами, що входять до переліку осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, передбаченого статтею 16-1 цього Закону, яка, відповідно до статті 16-3 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Посилаючись на вказане, суд першої інстанції вважав, що позов підлягаю задоволенню. Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалося.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та Міністерства оборони України - задоволено. Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27 березня 2023 року - скасовано. Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_12 до ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник - мати ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - закрито. Роз`яснено ОСОБА_12 , що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Компенсовано ОСОБА_2 та Міністерству оборони України за рахунок держави судовий збір в розмірі 1488 , 60 грн та 744, 30 грн відповідно.

Постанова мотивована тим, що вимоги ОСОБА_12 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, який загинув під час участі у бойових діях не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_12 задоволено. Постанову Харківського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що: вимоги ОСОБА_12 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства; не переглянув рішення суду першої інстанції по суті позову відповідно до доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 . Під час нового розгляду справи апеляційному суду належить переглянути рішення суду першої інстанції по суті позову відповідно до доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і відзивам сторін, ухвалити законне і справедливе судове рішення.

У березні справа надійшла до Харківського апеляційного суду.

Мотивуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Зазначила, що суд неповно встановив обставини у справі та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог. Позивачем не надавалися та у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження спільного проживання позивачки з ОСОБА_6 протягом оренди квартири, строку користування квартирою, місця проживання позивачки та ОСОБА_6 з моменту закінчення договору найму житлового приміщення від 06 грудня 2019 року, а саме з 09 грудня 2020 року по дату виїзду з міста Харкова до міста Львів (25 квітня 2022 року). Встановлення зазначених обставин лише на підставі показів свідків неможливо, оскільки зазначені покази містили суперечності та розбіжності щодо часу існування повідомлених ними обставин. Фактично свідки підтвердили відомості, які були ними отримані у більшості випадків виключно зі слів позивачки. Жоден зі свідків не відвідував та не запрошувався до приміщення де проживали разом позивач із ОСОБА_6 , не зустрічались періодично із зазначеними особами разом та не мали жодної достовірної інформації, яка б підтверджувала саме факт проживання однією сім`єю.

15 червня 2023 року ОСОБА_12 , в інтересах якої діє адвокат Зеленін Сергій Сергійович, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_13 ; залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, матеріали справи містять цілий ряд письмових доказів на підтвердження обставин викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники справи рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Зінченко М. В. та представника Міністерства оборони України Пономаренко В. І., які підтримали апеляційну скаргу, позивачку ОСОБА_1 та її адвоката Зеленіна С. С., якиі проти апеляційної скарги заперечували, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаними вимогам відповідає виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_14 (після зміни прізвища 11 січня 2023 року ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована на АДРЕСА_3 , але з 24 липня 2014 року фактично проживала за адресою: АДРЕСА_4 . До складу її сім`ї входили: син ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . З 26 березня 2019 року вони фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками від 07 листопада 2014 року № та від 20 березня 2019 року № 6309- про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданої управлінням соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області (т. 1, а. с. 21-23).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , зареєстрований 03 липня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Стахановської міської Ради Луганської області, Україна, актовий запис № 177, розірвано (т. 1, а. с. 19-20).

Згідно з наданих суду копій особової справи школяра ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за 2018/2019 навчальний рік він навчався у 5-му класі Генїївської ЗОШІ-ІІІ ступенів (т. 1, а. с. 24-30).

З 02 квітня 2019 року до 04 червня 2019 року ОСОБА_9 працювала продавцем продовольчих товарів магазину ФОП ОСОБА_18 , з 24 червня 2020 року до 02 березня 2021 року працювала касиром торговельного залу, відділу каса, магазину № НОМЕР_1 в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», що підтверджується її трудовою книжкою, серія НОМЕР_2 (т. 1, а. с. 31-32).

Відповідно до договору найму житлового приміщення від 06 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , з 08 грудня 2019 року до 08 грудня 2020 року ОСОБА_9 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 користувалася однокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_5 (т. 1, а. с. 33).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 08 травня 2019 року № 507, виданою Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 34).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 31 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_19 , який був зареєстрований Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 178, розірвано (т. 1, а. с. 38-39).

Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 09 червня 2022 року № 1330-, від 06 липня 2022 року № № 1330-, від 06 липня 2022 року № 1330-, виданих Франківським відділом соціального захисту у м. Львові, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , фактично проживали за адресою: АДРЕСА_6 (т. 1, а. с. 35- 37).

Згідно з довідкою загально-організаційного відділу Франківської районної адміністрації ОСОБА_6 був взятий на тимчасовий військовий облік з 08 червня 2022 року (т. 1, а. с. 40).

20 липня 2022 року ОСОБА_9 на адресу: АДРЕСА_2 , надійшло сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_8 ) про те, що її чоловік, стрілець - номер обслуги 2-го десантно-штурмового відділення 3-го десантно-штурмового взводу 5-ї десантно-штурмової роти 2-го десантно- штурмового батальйону військової частини НОМЕР_4 старший солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний на військову службу по мобілізації 24 червня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_8 , при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій на території України поблизу населеного пункту Богородичне Краматорського району Донецької області зник безвісті 17 липня 2022 року. Це сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку (т. 1, а. с. 42, 43).

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 20 липня 2022 року № 853/2022, виданим відділом судово-медичної експертизи трупів Львівського району, свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_5 , виданим 27 липня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), свідоцтва про поховання № НОМЕР_6 , ОСОБА_6 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 39 років, місце смерті: с. Богородичне Краматорського району Донецької області, причина смерті: ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків, похований на Полі Почесних поховань 86-а Личаківського кладовища, розміщеного в АДРЕСА_7 , а. с. 44-46).

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_6 , що підтверджується відомостями свідоцтва про народження, серія НОМЕР_7 (а. с. 14).

Згідно з паспортом, серія НОМЕР_8 , та довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 12 серпня 2022 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 (т. 1, а. с. 57, 112-114).

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені від 11 січня 2023 року, серія НОМЕР_9 ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (т. 1, а. с. 138).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Отже встановлення факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_12 однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для позивачки юридичне значення.

Доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 червня 2021 року у справі № 554/1251/20, від 22 липня 2021 року у справі № 280/1710/18.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19) встановлено, що «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації».

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 175/3500/16, від 03 жовтня 2018 року у справі № 175/3500/16 (провадження № 61-27931св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 755/3111/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 755/3111/16-ц (провадження № 61-18336св18), від 30 січня 2019 року у справі № 360/2244/15-ц (провадження № 61-18548св18).

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане вище, враховуючи як покази свідків, так і те, що саме на адресу ОСОБА_12 надійшло сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_8 про те, що її чоловік ОСОБА_6 при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій на території України зник безвісті 17 липня 2022 року, а отже сам померлий зазначав позивачку як члена сім`ї, в сукупності з іншими наданими позивачкою доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_12 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, піклувалися один про одного.

У справі яка переглядається суд першої інстанцій правильно застосував норми матеріального права, дав належну оцінку підставам заявленого позову та наданим сторонами доказам, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_12 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

При цьому встановлення вказаного факту не ґрунтується виключно на показаннях свідків.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем не надано суду жодного доказу факту спільного проживання, ведення спільного господарства, спільних витрат та придбання іншого майна в інтересах сім`ї, є безпідставними, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на підставі належним чином оцінених доводів у їх сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина