Справа № 697/805/24
№ пров. 2-з/697/5/2024
У Х В А Л А

про забезпечення позову

19.04.2024 м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подачі позову до суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до суду, шляхом заборони державному нотаріусу Канівської державної нотаріальної контори Шатило Любові Адамівні вчинення нотаріальних дій по спадковій справі номер у спадковому реєстрі: 72046181, номер у нотаріуса: 44-2024, у тому числі нотаріальні дії щодо видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, на спадкове майно, яке залишилося після смерті громадянина ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що він, ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.02.2024 він звернувся до Канівської державної нотаріальної контори з приводу подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті батька та оформлення спадкової справи. Державний нотаріус Шатило Л.А. прийняла його заяву і повідомила, що йому додатково необхідно донести їй інформацію про всіх зареєстрованих осіб за місцем зареєстрованого проживання батька.

В день його звернення 23.02.2024 державний нотаріус Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. не повідомила йому, що батьком за життя складався заповіт.

06.03.2024 заявником у виконавчому комітеті Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області отримано довідку № 10 про всіх зареєстрованих осіб за місцем проживання його батька на момент смерті.

08.03.2024 ОСОБА_1 подав вказану довідку до Канівської державної нотаріальної контори для долучення до спадкової справи. В той же день нотаріусом було видано інформацію зі Спадкового реєстру (спадкові справи) від 08.03.2024 про заведення спадкової справи № у спадковому реєстрі: 72046181, № у нотаріуса: 44-2024.

19.03.2024 йому зателефонувала державний нотаріус Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. та запропонувала прибути до неї. Після прибуття до Канівської державної нотаріальної контори, нотаріус ОСОБА_3 повідомила йому про те, що до нотаріальної контори подано заповіт відповідно до якого його батько заповів все належне йому майно на ім`я гр. ОСОБА_4 , надала поданий примірник заповіту для візуального огляду.

Ознайомившись з заповітом він побачив, що цей заповіт підписаний не його батьком, а складений та підписаний іншою особою з порушенням вимог щодо форми та посвідчення.

09.04.2024 заявник звернувся до Канівської державної нотаріальної контори та просив нотаріуса видати йому витяг зі спадкового реєстру (заповіти), як платну довідку в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат» для підготовки його звернення до суду. На що державний нотаріус Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. відповіла йому відмовою у наданні такої послуги.

09.04.2024 після його повторного прибуття нотаріус видала йому не витяг зі Спадкового реєстру (заповіти), а видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 374/02-31 від 09.04.2024 в якій йому відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкова справа у спадковому реєстрі № 72046181, у нотаріуса № 44-2024 заведена 23.02.2024 не за його заявою, а за заявою спадкоємця за заповітом.

10.04.2024 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М. за його заявою та наданого нотаріусу оригіналу свідоцтва про смерть батька серії НОМЕР_1 від 13.02.2024, заявнику було надано платну послугу та видано витяг зі Спадкового реєстру (заповіти). З інформації, отриманої ним, йому стало відомо, що 29.12.2021 старостою Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області Савчук Ніною Іванівною в приміщенні зазначеного вище органу місцевого самоврядування посвідчено заповіт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер в реєстрі нотаріальних дій Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області 04, який 06.01.2022 за заявою Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області внесено до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) Черкаською регіональною філією державного підприємства «національні інформаційні системи».

Покійний батько заявника залишив його та його матір і став проживати окремо коли йому було 6 років.

У 2015 році ОСОБА_1 за власною ініціативою відновив стосунки з батьком, вони примирилися, почали спілкуватися особисто та по телефону. За життя батько неодноразово наголошував йому на тому, що після його смерті вибаченням за те, що він його не виховував з дитинства буде перехід у його власність всього належного йому майна. Про укладення ним будь-яких заповітів у період з 2015 по 2023 батько під час їхніх розмов ніколи не згадував та не повідомляв.

Його батько з березня 2010 року отримав статус інваліда, починаючи з 2020 року стан його здоров`я погіршувався, він мав проблеми із самостійним пересуванням, більш того почав зловживати алкоголем та скаржився, що його співмешканці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не доглядають за ним, забирають всю його пенсію та гроші за передані ним в оренду належні земельні паї, лупцюють та принижують його.

У 2020 році батько повідомив його про те, що він у 2016 році уклав договір оренди землі і передав паї в оренду його знайомому фермеру Однорогу І.І. ФГ «Єгор» проте, кошти, які останній віддає за оренду паїв забирає ОСОБА_4 , тому він має намір укладений договір оренди припинити і просить ознайомитись його із цим договором та умовами його дострокового розірвання, надав йому копію договору. Після смерті його батька ним з`ясовано, що договір оренди від 30.08.2016 припинено у зв`язку із укладенням між його батьком ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_6 договору оренди землі № 63 від 03.01.2023, проте підпис навпроти реквізитів батька останньому не належить. З впевненістю можна вести мову про те, що замість його батька цей підпис у зазначеному договорі вчинено ОСОБА_4 . Такий висновок він може зробити тому, що у примірнику підписаного замість його батька ОСОБА_4 договорі оренди земельної ділянки від 2023 року та договорі оренди земельної ділянки, яка колись перейшла у спадок ОСОБА_4 також за заповітом від сторонньої особи та яка передавалася в оренду ТОВ «НВФ Урожай» договором від 11.07.2022, підписи навпроти реквізитів ОСОБА_4 співпадають та є майже ідентичними.

Заявник та його мати, колишня дружина ОСОБА_2 , неодноразово спілкувалися з співмешканцями батька родиною ОСОБА_7 з приводу їх неналежної поведінки, проте останні все заперечували, казали йому, що алкоголіку вірити не потрібно, він все видумує, що вони впливові та поважні у громаді люди, а його батько в цьому селі ніхто. Він неодноразово пропонував батькові переїхати на проживання до нього, проте він завжди відмовлявся, зазначав, що якщо він залишить домоволодіння та хазяйство Чупилки все відберуть, що він їх навіть не прописував у будинку, ОСОБА_4 за допомогою своєї куми, посадової особи Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, прописалася з її родичем ОСОБА_5 за адресою належного йому домоволодіння без його згоди на це.

На сьогодні, між ним та іншим спадкоємцем ОСОБА_4 є спір щодо права на спадщину, в межах якого він планує звертатися до суду у встановленому законом порядку з позовом про встановлення нікчемності оспорюваного правочину (заповіту) та скасування запису про його реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Отже, мирне врегулювання даного спору неможливе, оскільки відповідачка зазначила йому про те, що після видачі їй нотаріусом на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, все майно, яке входить до складу спадщини вона одразу відчужить. Все це може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення даного позову судом.

Також під час розгляду майбутнього позову необхідно буде з`ясувати обставини, що мають значення для справи за допомогою спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Оскільки вказане буде потребувати значного часу у нього є достатні підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження відповідачем ОСОБА_4 до вирішення судом цього позову спору всього спадкового майна, що в свою чергу зробить неможливим виконання рішення суду у разі його прийняття на його користь.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149, ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

У статтях 4 та 5 Закону України «Про нотаріат» визначені права та обов`язки нотаріуса.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють таку нотаріальну дію: видають свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Частина 1 статті 67 Закону України «Про нотаріат» вказує, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Положеннями частини 1 статті 68 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

В розумінні ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Одним із видів забезпечення позову, зазначених у ст. 150 ЦПК України, є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає положенням ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так, згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1 Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Отже, дана норма Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права власності і обмежувати його згідно закону, в тому числі для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в спірних питаннях, або які не врегульовані національним законодавством, суди застосовують міжнародні договори, згоду на обов`язковість, яких надано Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову по даній справі визнання заповіту нікчемним та заявлений заявником (позивачем) захід забезпечення позову є взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернеться до суду.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову (заборони вчиняти певні дії) підставою для його застосування є визнання заповіту нікчемним, оскільки після настання часу та права визначеного ч. 1 ст. 1298 ЦК України на отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом відповідачем - свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що у заявника (позивача) та спадкоємця (майбутнього відповідача) існує спір щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , наведені докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача та уникнення подальшого цивільно-правового обороту майна, суд дійшов висновку про необхідність заборони державному нотаріусу Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. видавати у межах спадкової справи № 44/2024 свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, посвідченим 29.12.2021 Попівським старостинським округом виконкому Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області за реєстровим № 04, до набрання рішенням суду по суті спору законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Судом не встановлено обставин, що можуть свідчити про спричинення забезпеченням позову збитків відповідачу, а також обставин, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, за наявності яких обов`язком суду є застосування зустрічного забезпечення, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення. Проте, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу її право, у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, звернутися до суду з відповідним клопотанням про застосування зустрічного забезпечення.

У відповідності до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, у зв`язку з чим у тексті ухвали зазначаються відомості про стягувача та боржника визначені ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 247, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити державному нотаріусу Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. видавати у межах спадкової справи № 44/2024 свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, посвідченим 29.12.2021 Попівським старостинським округом виконкому Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області за реєстровим № 04, до набрання рішенням суду по суті спору законної сили.

Заявник:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали направити державному нотаріусу Канівської державної нотаріальної контори для виконання; заявнику ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_4 , Степанецькій сільській раді об`єднаної територіальної громади Черкаської області для відома.

Роз`яснити сторонам положення ч. 4 ст. 157 ЦПК України, відповідно до якої, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Б . К . Скирда