Справа № 615/2461/23
Провадження № 2/615/102/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

секретаря судового засідання Клименко Н.В.,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

встановив:

28.12.2023 позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь суму інфляційних втрат та 3% річних за прострочене грошове зобов`язання за період з 01.07.2017 по 19.12.2023 в сумі 181473,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 10.09.2013 між сторонами укладено мирову угоду, затверджену рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.09.2013 у справі №2-3366/11.

Відповідно до п.2 мирової угоди відповідач зобов`язалася сплатити їй грошову суму в розмірі 180 000 грн. в строк до 09.07.2014, але ухиляється від виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості, в зв`язку з чимзвернулась до ДВС для стягнення суми у примусовому порядку.

Окрім того, через невиконання відповідачем мирової угоди, рішенням Валківського районного суду Харківської області за її позовом стягнуто з відповідача 3% річних за прострочене грошове зобов`язання за період з 10.07.2014 по 05.07.2017.

Вважає, що відповідач злісно та безвідповідально постійно ухиляється від виконання мирової угоди, оскільки станом на грудень 2023 року заборгованість складає 176250 грн.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед нею за період з 01.07.2017 по 19.12.2023 становить: 147259,40 грн. інфляційні збитки; 34216,64 грн. 3% за користування грошовими коштами, всього 181473,04 грн.

Після виконання вимог ст.187 ЦПК, на підставі ухвали суду від 09.01.2024 відкрито провадження у цивільній справі. З урахуванням вимог ст.274 ЦПК судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу.

Копію ухвали суду та позовної заяви з додатками направлено відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, але повернуто до суду через відсутність адресата за вказаною адресою, про що свідчить відмітка Укрпошти на рекомендованому повідомленні від 20.01.2024.

В той же час 25.01.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву разом з довідкою про взяття позивача на облік ВПО за іншою адресою.

З урахуванням вимог ст.127, 43, 174 ЦПК, на підставі ухвали суду від 29.01.2024 судовий розгляд проведено за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

09.02.2024 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ОСОБА_3 вказала, що відповідач не визнає наведені позивачем доводи та аргументи, просить та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, помилковими і не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Зауважила, що протягом всього часу з моменту ухвалення рішення про стягнення грошових коштів на користь позивача відповідач не відмовляється виконувати свої зобов`язання та погашає їх частково в міру фінансової можливості. До того ж, зазначена в позовній заяві сума боргу 181473,04 грн. не відповідає дійсності та є завищеною. Станом на сьогоднішній день сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 164750 грн.

Вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів за період з 01.07.2017 по 27.12.2020 заявлені позивачем після спливу строку позовної давності, так як до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Посилаючись на постанову ВП ВС від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, вважає, що строк позовної давності підлягає обмеженню останніми трьома роками, які передували зверненню позивача з позовом до суду. Оскільки позивач звернулась до суду з позовною заявою 28.12.2023, право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за період з 28.12.2020 по 27.12.2023.

Враховуючи, що рішенням суду затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої відповідач зобов`язалася сплатити на користь позивача грошові кошти, між сторонами виникло грошове зобов`язання, за яким відповідач є позичальником (боржником), а позивач позикодавцем (кредитором), тому, на думку представника, до їх правовідносин підлягає застосуванню п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, а отже відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат після запровадження воєнного стану за період з 24.02.2022 по 19.12.2023.

Окрім того, вважає можливим та необхідним застосування до цих правовідносин аналогії закону та звільнити відповідача від обов`язку сплати на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат у період дії карантину з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Звернула увагу, що на сьогоднішній день відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, сама виховує малолітню дитину, не має доходу та не має змоги працювати, щоб погасити борг, оскільки дитина навчається в першому класі школи, у якій запроваджене дистанційна форма навчання. З огляду на вік дитини та постійні обстріли, які вимагають миттєвої реакції, негайного прийняття рішень, швидкого переміщення до найближчого укриття, відповідач опікуючись про життя дитини, не може її залишити саму вдома та вийти на роботу. Попри скрутне становище, погашає борг в міру фінансової можливості. Застосування додаткової відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК, вважає непомірним тягарем для неї.

15.02.2024 позивач надала відповідь на відзив, в якому наполягала на задоволенні позову, так як згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, під час дії карантину визначені ст.258 ЦК строки давності продовжуються на строк дії такого карантину, тому не вбачає пропуску строку позовної давності.

Посилаючись на п.18,19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, вважає, що в період воєнного стану наслідки невиконаних цивільно-правових зобов`язань суттєво змінилися лише за договорами позики, за якими, на її думку, боржники звільняються від відповідальності за таке прострочення. Проте, не є ні кредитором, ні позичальником, ніяких договорів кредитування чи позики з відповідачем не укладали.

Наголосила, що формулювання ст.625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, на її думку, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК.

З цих же обставин з урахуванням п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати 3-х процентів річних та інфляційних витрат під час дії карантину.

20.02.2024 представник ОСОБА_3 надала заперечення на відповідь на відзив. Наполягала, що у відповідача виникли певні складнощі з виконанням рішення суду та зобов`язань перед позивачем, оскільки сума боргу 180000 грн. визначена без проведення оцінки спадкового майна, значно перевищує в дійсності його вартість. Мирова угода підписана через чотири роки після прийняття спадщини відповідачем у зв`язку з перебуванням в тяжкому психологічному стані, глибокій депресії, спричиненій смертю батька, бабусі та тривалим судовим спором з рідною тіткою позивачем у справі.

Незважаючи на те, що у відповідача виникли певні складнощі з виконанням рішення суду через перебування у скрутному матеріальному положенні: не має заробітку, самостійно виховує малолітню доньку шкільного віку, час від часу, в міру фінансової можливості здійснює переказ коштів позивачу для погашення наявної заборгованості.

Твердження позивача про «відсутність бажання виконувати умови мирової угоди та прийняття рішення не повертати борг» є хибними, не об`єктивними таґрунтуються лише на припущеннях, адже ОСОБА_2 не відмовляється виконувати свої зобов`язання, а навпаки частково здійснює погашення наявної заборгованості.

Просить врахувати, що задоволення позовних вимог не покращить матеріальне становище позивача, не пришвидшить повернення суми основного боргу, який і на даний момент є вкрай великою сумою для відповідача, особливо з врахуванням суми інфляційних втрат та 3% річних, які вже стягувалися судом раніше.

Зауважила, що позивач звернулась з позовом до суду 27.12.2023, тобто через півроку після закінчення дії карантину, тому навіть за умови продовження строків позовної давності до закінчення дії карантину на момент подання позову строки позовної давності спливли. Вважає, що у позивача не було жодних перешкод звернутися з позовом раніше, але вона свідомо затягувала з поданням, щоб збільшити суму стягнення.

Наполягає на необхідності та доцільності дотримання принципів справедливості, балансу прав кредитора і боржника, оскільки в цьому випадку саме кредитори потрапляють у надзвичайно вигідне становище і нібито можуть стягувати кошти за ст.625 ЦК без застосування позовної давності за повних 6 років, а боржники, які також зіткнулися з низкою труднощів через карантин та воєнний стан, зобов`язані виконувати зобов`язання перед кредиторами без урахування позовної давності.

Застосування строків позовної давності в цій справі, на думку представника, відповідає чинному законодавству України, загальним засадам цивільного судочинства, практиці ЄСПЛ, забезпечує правову визначеність, дозволяє дослідити докази, які ще не задавнені і не втрачені, забезпечує баланс прав кредитора і боржника та є справедливим.

Застосування звільнення від відповідальності за ст.625 ЦК виключно до договорів позики носить дискримінаційний характер стосовно боржників за грошовими зобов`язаннями, які виникли з інших договорів та не відповідає загальним засадам цивільного судочинства.

Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК порядку сторони не скористалися.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Наполягає на відсутності будь-яких договірних відносин з відповідачем, які б свідчили про наявність грошових зобов`язань. Одночасно, вважає, що відповідач повинна відповідати за порушення грошового зобов`язання, як під час карантину, так і під час воєнного стану, які продовжують строк позовної давності.

Представник відповідача, посилаючись на викладені у відзиві обставини, наголосив на відсутності підстав для задоволення позову.

Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2-3366/11 від 11.09.2013 затверджено укладену між сторонами мирову угоду, стягнуто з відповідача на користь позивача 180000 грн. в рахунок вартості спірного майна, що було предметом розгляду позову.

Рішення набрало законної сили та 10.02.2014 Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист №2-3366/11, який знаходиться на виконанні у Валківському районному ВДВС ГТУЮ у Харківській області.

19.09.2017 Валківським районним судом Харківської області ухвалено рішення у справі №615/819/17, яким стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні збитки за прострочене грошове зобов`язання за період липень 2014 року - червень 2017 року у розмірі 124339,80 грн. та 3% річних - за період з 10.07.2014 по 05.07.2017 у розмірі 15819,04 грн.

Рішення суду не оскаржене та набрало законної сили 26.10.2017.

При цьому суд виснував, з чим погодився і позивач, що ст.625 ЦК встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України (постанова ВСУ від 01.10.2014 №6-113цс14) будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, за період з 01.07.2017 по 19.12.2023 сума інфляційних збитків складає 147259,40 грн., відсотки за користування грошовими коштами 34216,64 грн., всього 181473,04 грн.

За змістом ст.11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст.509 ЦК).

Ч.1 ст.510 ЦК визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК).

Згідно ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ч.1 ст.611 встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК).

Разом з тим, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ проти України, Указами Президента продовжено до 13.05.2024.

Слід відзначити, що з 12.03.2020 до 30.06.2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

П.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК).

Згідно ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ст.260 ЦК).

Ч.5 ст.261 ЦК визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ст.263 ЦК перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим ЗУ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК).

Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК).

Згідно ст.267 ЦК заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ВП ВС у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц визначила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наведені правові норми, оцінивши надані докази в сукупності, враховуючи, що особа звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК, на період встановлення на усій території України карантину (з 12.03.2020 до 30.06.2023) та в період дії воєнного стану (з 24.02.2022 по теперішній час), суд не вбачає підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Позовні вимоги про стягнення коштів за період з 01.07.2017 по 27.12.2020 заявлені позивачем після спливу строку позовної давності, встановленої чинним цивільним законодавством України, тому задоволенню не підлягають

Відповідно до ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.263-265 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь суми інфляційних втрат та 3% річних за прострочене грошове зобов`язання за період з 01.07.2017 по 19.12.2023 в сумі 181 473,04 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 858,90 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.П. Токмакова