ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4899/23 Номер провадження 22-ц/814/1670/24Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 січня 2024 року, що постановлена за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу

у справі за заявою Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 січня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено, заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.11.2023 у справі № 539/4899/23 повернуто заявнику без розгляду.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав ухвалу місцевого суду скасувати, вказуючи на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, та що суд обмежив йому доступ до правосуддя.

Зазначив, що він звернувся до суду із заявою про скасування наказу у 2024 році та подав докази про відсутність у нього доходу за 2023 рік. Суд не зазначив, за який рік він повинен був подавати відомості про свої доходи.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго», прохали ухвалу місцевого суду залишити без змін.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Як вбачається з матеріалів справи, 06 листопада 2023 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії в сумі 6 034 грн 31 коп та 268 грн 40 коп судового збору.

05 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу та одночасно подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання заяви.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.12.2023 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, а заяву залишено без розгляду.

Повторно, 20.12.2023, 25.12.2023 ОСОБА_1 звертався до суду з аналогічними заявами та ухвалами суду від 21.12.2023 та 26.12.2023 в задоволенні його клопотань про звільнення від сплати судового збору за подачу заяву про скасування судового наказу йому було відмовлено, а самі заяви про скасування судового наказу - залишено без розгляду.

06 січня 2024 року до суду надійшла чергова заява боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу.

На підтвердження свого скрутного матеріального становища надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 05.01.2024 за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року.

Місцевим судом було зазначено, що вказані відомості не мають відношення до розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Інших доказів на підтвердження майнового стану, який унеможливлює сплату судового збору, заявником не надано. Беручи до уваги те, що заявник не надав належних доказів, підтверджуючих його скрутний майновий стан, в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору місцевий суд відмовив. Повертаючи заяву про скасування судового наказу без розгляду, місцевий суд дійшов висновку, що в порушення вимог ч. 5 ст. 170 ЦПК України заявник не долучив документ про сплату судового збору.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності з вимогами ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.

Заява про скасування судового наказу має містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) наказ, що оспорюється;

5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.

Заява підписується боржником або його представником.

Згідно з частиною 5 вказаної статті, до заяви про скасування судового наказу додаються, серед іншого, документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, при подачі до суду заяви 06.01.2024 про скасування судового наказу ОСОБА_1 судовий збір не сплатив, а заявив про звільнення його від сплати судового збору.

Місцевий суд вірно встановив, що при подачі заяви (у 2024 році) заявник повинен був сплатити до місцевого суду 151,40 грн судового збору.

У відповідності з вимогами статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (наприклад, справа "Креуз проти Польщі" (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95)) свідчить, що сама по собі необхідність сплати судового збору під час звернення до суду не становить порушення права на доступ до правосуддя як складового права на справедливий судовий розгляд. Однак Суд наголошує, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин цієї справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала "розгляд судом" (див. "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" та "Аїт-Мугуб проти Франції", рішення суду, цитовані вище, там само, пункт 63 і далі та пункт 57 відповідно), чи обмежив збір, який був зобов`язаний сплатити заявник за порушення судової справи, його "право на суд" всупереч пункту 1 статті 6. Враховуючи ці чинники, далі Суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду.

Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

У відповідності з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 136 ЦПК України суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною 2 вказаної статті Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, боржником до клопотання про звільнення від сплати судового збору додано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2023 року, з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року, з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року.

Крім зазначеного клопотання, боржником на підтвердження факту неспроможності сплатити судовий збір в сумі 151 грн 40 коп не надано жодного іншого доказу, який би підтвердив той факт, що зазначена сума судового збору ставить його в таке становище, що обмежує право на доступ до суду.

Так, ОСОБА_1 є працездатним (1966 року народження).

Сам по собі факт відсутності офіційного доходу за період 2022-2023 роки не свідчить про його неспроможність сплатити 151,40 грн судового збору.

Апеляційний суд зазначає, що ухвалами Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.12.2023, від 21.12.2023 та 26.12.2023, які набрали законної сили та не були оскаржені у передбаченому законом порядку, місцевий суд надавав оцінку доходам заявника в зазначений період та відмовив у звільненні від сплати судового збору.

Ані в заяві про звільнення від сплати судового збору від 06 січня 2024 року, ані в апеляційній скарзі позивач не наводить жодних інших доказів та не зазначає нових доводів та не обґрунтовує неможливість сплати ним судового збору в зазначеному розмірі. Заявник не навів жодних даних, за які кошти він проживає, чи має він у власності чи в користуванні рухоме чи нерухоме майно, чи отримує він соціальні виплати, чи перебуває на обліку як безробітній тощо, щоб стверджувати, що сума судового розмірі 151,40 грн є непосильно обтяжливою для заявника.

За таких обставин, місцевий суд вірно дійшов висновку про відмову у звільненні від сплати судового збору в сумі 151 грн. 40 коп. та дійшов висновку про необхідність повернення заяви.

Суд вірно зазначив, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Право заявника на доступ до суду, гарантоване ст. 55 Конституції України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, не порушені.

Зазначений вище висновок не суперечить і висновкам апеляційного суду у даній справі, викладеним в ухвалі від 04 березня 2024 року про відкриття апеляційного провадження та звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за апеляційне оскарження ухвали місцевого суду, оскільки апеляційним судом в межах своїх дискреційних повноважень було забезпечено право ОСОБА_1 на апеляційне оскарження судового рішення.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що ухвала місцевого суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко