ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/119/21Головуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 22-ц/817/404/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 січня 2024 року, ухвалене суддею Олещуком Б.Т. у цивільній справі №598/119/21 за позовом акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 23 жовтня 2008 року у розмірі 15460,27 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, станом на 30 квітня 2023 року виникла заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки у заяві від 23 жовтня 2008 року ОСОБА_1 особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та АТ КБ ПриватБанк договір про надання банківських послуг. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчать про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах. У виписці по руху коштів прослідковується, що ОСОБА_1 користувався карткою знімав кошти через банкомат, розраховувався кредитною картою за покупки, частково погашав наявну заборгованість, чим визнав укладення кредитного договору та погодився на його умови.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Обставини справи.

23 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої просив надати йому пенсійну картку. Зі змісту цієї анкети-заяви вбачається, що, підписуючи анкету-заяву, він погодився з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 23.10.2008 року (договір № б/н), йому відкрито рахунок № НОМЕР_1 , на який встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн, кредитний ліміт неодноразово як збільшувався так із зменшувався. Так, 1 червня 2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.10.2008 року станом на 20.12.2020 року заборгованість ОСОБА_1 визначено у розмірі 15460,27 грн, з яких 12362,41 грн заборгованості за тілом кредиту, 3097,86 заборгованості за відсотками.

Із Виписки за договором вбачається, що ОСОБА_1 активно користувався кредитною карткою. Так, за період з 2008 по 2021 рік ОСОБА_1 зняв кредитних коштів у сумі 70105,30 грн, а вніс на банківський рахунок суму 82020,72 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зробила такий висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням зазначеного висновку суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданим до позовної заяви Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» відповідач ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до саме цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Також розмір відсоткової ставки не погоджено сторонами у підписаній ОСОБА_1 заяві №б/н від 23 жовтня 2008 року.

Разом з тим, як вбачається з виписки з рахунку, банк щомісячно списував з карткового рахунку відповідача страхові платежі та відсотки за використання кредитного ліміту ( розмір відсотків у виписці зазначено різний від 2, 5% на місяць до 3,9% на місяць).

Позивачем не доведено погодження з відповідачем розмір відсоткової ставки та щомісячну сплату страхових платежів.

Враховуючи наведене, суму отриманих відповідачем (70 105, 30 грн.) та повернутих ним банку кредитних коштів (82020, 72 грн), безпідставне зарахування внесених відповідачем коштів на сплату відсотків та страхових платежів, яких відповідач не погоджував, суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати процентів, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що банк не довів погоджений сторонами розмір відсоткової ставки.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не оспорив у судовому порядку жодної операції, здійсненої по його рахунку, отже схвалив такі операції, в тому числі і щодо сплати відсотків, колегія суддів оцінює критично, оскільки, як уже зазначалось вище, розмір відсоткової ставки сторонами не обумовлено, а автоматичне списання банком відсотків за користування кредитом за рахунок внесених відповідачем коштів не свідчить про погодження сторонами їх розміру.

Разом з тим, вказівка у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції про недоведеність укладення з відповідачем кредитного договору є помилковою.

Так, укладення кредитного договору підтверджується підписаною ОСОБА_1 заявою №б/н від 23 жовтня 2008 року та Випискою за договором, з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами.

Оскільки інші мотиви та висновки суду першої інстанції є вірними, помилковий висновок про неукладеність кредитного договору не призвів до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок про недоведеність укладення кредитного договору.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 376, 382-384, 389, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 січня 2024 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок про недоведеність укладення кредитного договору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 9 травня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.