Провадження №2/359/499/2024
Справа №359/8708/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі судового засідання Кулик Т.В.

за участю

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позов (а.с.1-5), в обґрунтування якого зазначив, що 20 жовтня 2020 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким позивач як позикодавець передав, а відповідач як позичальник прийняв грошові кошти в сумі 2500 доларів США, на підтвердження чого видав письмову розписку, написану відповідачем власноручно, із зазначенням обов`язку повернути кошти до 5 січня 2021 року. Також, 10 січня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір позики, за яким відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 6900 доларів США зі строком їх повернення до 15 січня 2022 року. Як зазначив позивач, на неодноразові його вимоги повернути борг, відповідач кошти так і не повернув. У зв`язку із цим просив суд стягнути на його користь з відповідача борг за договором позики у розмірі 9400 доларів США, відшкодування за порушення виконання зобов`язання у розмірі 3 % річних в сумі 545 доларів США, а всього грошові кошти в сумі 9 945 доларів США

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.17).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2024 року витребувано у Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області копії матеріалів кримінального провадження №0000062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Позивач, ОСОБА_2 в судові засідання з розгляду справи по суті не з`явився. Направив заява, у якій просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідач, ОСОБА_4 в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився. Представник відповідача ОСОБА_1 , в судовому засіданні заперечив проти позову з посиланням на те, що між сторонами не виникли правовідносини за договором позики, які мають характер інших правовідносин пов`язаних із спільною діяльністю сторін, що повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, в яких містяться показання позивача як потерпілого, який надає зовсім іншу оцінку правовідносин сторін не пов`язаної із існуванням між сторонами позикових правовідносин.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2020 року ОСОБА_3 була вчинена письмова розписка про отримання від ОСОБА_2 грошової суми коштів в розмірі 2500 доларів США із встановленням строку їх повернення до 5 січня 2021 року (а.с.6).

Пізніше, 10 січня 2021 року ОСОБА_3 була вчинена письмова розписка про отримання від ОСОБА_2 грошової суми коштів в розмірі 2500 доларів США із встановленням строку їх повернення до 5 січня 2021 року (а.с.7)

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові, що відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту, що узгоджується із висновок Верховного Суду викладений в Постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17.

В постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 викладено висновок про те, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21).

Так, на виконання ухвали суду, Бориспільським РУП ГУ НП в Київській області були надані копії матеріалів кримінального провадження № 0000062, відомості щодо якого були внесені до ЄРДР 20 січня 2022 року.

В матеріалах кримінального провадження містяться розписки, копії яких були долучені до позовної заяви.

Відповідно до протоколу додаткового допиту потерпілого, проведеного слідчим СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, ОСОБА_5 , 4 серпня 2022 року, потерпілий ОСОБА_2 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання), показав на досудовому розсуванні, що «… 21.10.2020 року , я з ОСОБА_3 домовилися, що я пересилаю біткоїн на адресу, яку він указав електронного криптовалютного гаманця, а останній надає мені готівкою грошові кошти в сумі 11 250 доларів США. Так, 21.10.2020 року о 12 годині 35 хвилин я вивів з біржі біткоїн та перевів його на едресу електронного криптовалютного гаманця, який попередньо перекинув ОСОБА_3 через мобільний додаток Telegram…. Зі ОСОБА_3 ми домовилися, що він віддасть мені грошові кошти за біткоїн в цей же день, а саме 21.10.2020 року…. Так ввечері, 21.10.2020 я зв`язався зі ОСОБА_3 , по мобільному телефону, та останній повідомив, що на даний час він не може віддати мені грошові кошти з причин, що нібито чоловік, з яким співпрацює останній не виходить на зв`язок та потрібно почекати… Так, 29.10 2020 року , я вчергове зустрівся з ОСОБА_3 та останній запропонував мені стати партнером по одній справі арбітраж трафіку (тобто залучення клієнтів за відсоток від продажів, а саме накруткою аудиторії в різних соціальних сітях). ОСОБА_3 повідомив, що саме в цю справу вклав всі грошові кошти та запропонував мені вкластися та стати партнером за 2500 доларів США. Звичайно я зацікався даною пропозицією та погодився, проте запропонував ОСОБА_3 написати грошову розписку про отримання від мене грошових коштів. Так, 29 жовтня 2020 року я перебуваючи в АДРЕСА_1 , передав грошові кошти в сумі 2500 доларів США ОСОБА_3 та останній написав особисто боргову розписку про отримання від мене грошових коштів та зобов`язався їх повернути в строк до 05.01.2021 року…. 10.01.2021 року я зустрівся зі ОСОБА_3 та останній повідомив, що він знайшов клієнта на розкручування підписників, проте йому не хватає на це грошових коштів, та навіть показав переписку з цим нібито замовником та попросив в мене ще 6900 доларів США. Звичайно, Довіряючи ОСОБА_3 я погодився останньому надати грошові кошти в сумі 6900 доларів США та попросив написати боргову розписку. Так, ОСОБА_3 написав боргову розписку на отримання від мене грошових коштів в сумі 6900 доларів США та строком повернення 15.01.2022 року….».

Аналогічні покази позивачем були надані в якості потерпілого в кримінальному провадженні 24 жовтня 2022 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання).

Як встановлено судом, в межах кримінального провадження № 0000062 будь-якій особі не оголошено про підозру.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами не виникли правовідносини за договором позики, оскільки виходячи із дійсного його змісту про що позивач зазначив на досудовому розслідуванні у своїх показаннях як потерпілий, будучи попереджений про кримінальну відповідальність, за своїм характером та змістом такі відносини мали ознаки спільної діяльності між сторонами шляхом вкладення їх в спільну справу з метою отримання прибутку, і за своєю правовою природою не є позиковими, а тому за наявності доведення права вимоги вказаних у розписках грошових коштів, позивачем обрано невірний спосіб захист своїх прав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

За змістом ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оскільки позивачем не надано достатньо доказів, які б у їх сукупності свідчили про те, що між сторонами дійсно мало місце боргові зобов`язання за договорами позики, які у свою чергу повністю спростовуються письмовими доказами у цій справі, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, в тому числі і неодноразовими показаннями позивача як потерпілого, який самостійно спростовує факт наявності між сторонами таких відносин, про що заперечував і представник відповідача під час судового розгляду про наявність в останнього боргу, - суд приходить до висновку про недоведеність факту існування між позивачем та відповідачем природи змісту правовідносин за договорами позики.

З наведених обставин, суд вважає ще необхідно відмовити позивачу у задоволенні його вимог.

Так як судом відмовлено в задоволенні позову, судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок позивача

Керуючись ст.ст. 259,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 квітня 2024 року.

Суддя Чирка С.С.