Провадження № 2/344/1099/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої -Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання - Литвин Х.В.,

представника позивача - адвоката Тугая І.М.,

представника відповідача адвоката Вінтоняка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщини, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

30.11.2023 позивач ( представник позивача адвокат Тугай І.М.) звернувся до суду із позовом до відповідачів, у якому з урахуванням змінених позовних вимог просить : встановити факт не проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини, визнавши ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщини після смерті ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку спадкового майна, а саме в квартирі по АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_4 .

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 . ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги по закону, 15.11.2022 подав заяву нотаріусу про прийняття всієї спадщини за покійним батьком. Таку ж заяву до нотаріуса подано дружиною покійного ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В. заведено спадкову справу №32/2022.

До складу спадкового майна належить частка покійного ОСОБА_4 в квартирі, що по АДРЕСА_2 .

14.08.2023 листом №106/02-14, нотаріус повідомила, що син покійного ОСОБА_2 проживав з покійним на час його смерті, і таке підтверджується реєстрацією з місця проживання, та ним не подано заяви про відмову від спадщини, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Відтак, особами, які прийняли спадщину як спадкоємці першої черги в рівних частках : ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Однак, хоча місце проживання відповідача ОСОБА_2 було зареєстроване за однією адресою із спадкодавцем, однак у вказаній квартирі він не проживав. Відповідач вже тривалий час проживає із своєю сім`єю за межами України. Йому відомо про смерть батька, жодних дій по прийняттю спадщини, оформленню спадкового майна, він не вчиняє.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.11.2023 справу передано судді Кіндратишин Л.Р.

04.12.2023- позовну заяву залишено без руху.

08.12.2023 усунуто недоліки.

11.12.2023- відкрито провадження у справі.

27.02.2024- подано заяву у порядку ст. 49 ЦПК України.

13.03.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Тугай І.М. у вступному слові позовні вимоги підтримав з мотивів, що викладені письмово, позов просив задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, подала заяву про визнання позову. В такій також зазначено, що незважаючи на реєстрацію місця проживання, ОСОБА_2 з січня 2017 року не проживав за вказаною адресою. Жодних дій по прийняття спадщини не вчинив.

Представник відповідача адвокат Вінтоняк Н.М. позов визнав та пояснив, що його довіритель з 2017 року проживає за межами України.

Заслухавши вступне слово представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

15.11.2022 приватним нотаріусом Шпаргало О.В. заведена спадкова справа №32/2022 після смерті ОСОБА_4 ( а.с. 85).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В. звернулись ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 ( а.с.54,67).

Родинні відносини підтверджуються повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, що отримані приватним нотаріусом, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народжння ( а.с. 65-66, 89-93).

Листом від 14.08.2023 за №106/02-14 приватним нотаріусом Шпаргало О.В. повідомлено, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 першої черги за законом в рівних частках ( по 1/3 частці кожен) є : дружина померлого ОСОБА_3 , яка 15.11.2022 подала нотаріусу заяву про прийняття всієї спадщини; син покійного ОСОБА_1 , який 15.11.2022 подав заяву про прийняття всієї спадщини та син померлого ОСОБА_5 , який заяв про прийняття спадщини не подавав, проте, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав з померлим на час його смерті за однією адресою, що підтверджується інформацією з його місця проживання, яка міститься у довідці Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради від 11.11.2022 за №1398/64.3-1479. В строки, передбачені чинним законодавством ОСОБА_2 заяву про відмову від спадщини не подавав. Тому видача свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно померло підлягає в рівних частках всім трьом спадкоємцям ( а.с. 95).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 12.04.2024, ОСОБА_1 належить , ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 частки права власності квартири АДРЕСА_3 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_2 не звертався.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати : місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , так і відповідач ОСОБА_2 були зареєстровані по АДРЕСА_1 . Водночас сторони стверджують, що місце проживання ОСОБА_2 було відмінним від адреси реєстрації. Однак жодних належних та допустимих доказів такому не надають.

Так, дійсно сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини,Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 Верховний Суд дійшов висновку, що встановлення факту неприйняття спадщини у зв`язку із не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є способом захисту, який не ґрунтується на законі.

Так, відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.

Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Предметом позову ОСОБА_1 визначив вимогу про встановлення факту не проживання ОСОБА_2 із спадкодавцями на час відкриття спадщини, неприйняття відповідачем спадщини після померлого батька та визнання права власності.

Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести те, що він лише є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, оскільки просить визнати право власності на частку в цілому права власності батька ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_3 .

З огляду на викладене у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщини, визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_4 ;

Відповідачі :

ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_3 , РНОКПП : НОМЕР_3 , адреса : АДРЕСА_4 ;

Повне рішення -29.04.2024.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.