печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2024 р. Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Остапчук Т.В., при секретарі судового засідання Гаманюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві за правилами спрощенного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття арешту,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття провадження. Як вбачається із змісту позовної заяви, арешт на квартиру АДРЕСА_1 було накладено ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2011 р. у справі № 2-1547/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. 13.12.2017 р. між Позивачем та ОСОБА_1 було укладеного договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язання в іпотеку банку, було передано предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 . В зв`язку, із невиконанням належним чином ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, Позивачем було подано позовну заяву про стягнення заборгованості . В рамках судового розгляду справи № 2-2094/12 Печерським районним суми м. Києва , було задоволено позовні вимоги Позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1 480 207,55 грн. На виконання рішення було видано виконавчий лист, який в подальшому було пред`явлено на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Ловенко Л.О. В рамках подальшого примусового виконання виконавчого провадження № НОМЕР_2, було описано та арештовано нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: квартиру АДРЕСА_1 з метою проведення процедури реалізації до вимог Закону України « Про виконавче провадження» з дотриманням положень Закону України «Про іпотеку» та погашення заборгованості.

28.10.2020 р. електронні торги не відбулись, в зав`язку із відсутністю допущених учасників торгів (протокол № 557923 від 28.10.2021 р.) 01.11.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Ловенко Л.О. складено акт про реалізацію предмета іпотеки. 18.11.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Д.В. було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,30 кв.м за Позивачем та було видано свідоцтво № НОМЕР_1 , номер запису про право власності 45135424 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно Інформаційної довідки № 307175060 від 11.08.2022 р. встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить, на праві приватної власності банку, наявний накладений арешт на підставі ухвали № 2-1547/11 від 24.03.2011 р. Печерського районного суду м. Києва про арешт майна з метою забезпечення позовних вимог, реєстраційний номер обтяження 45135550 від 30.03.2011 р. Позивач, не будучи учасником по справі № 2-1547/11, направив до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову. 08.12.2021р. Печерським районним судом м. Києва було винесено ухвалу № 757/58784/21-ц, якою відмолено у задоволенні заяви. Отже, Позивач не є стороною у справі № 2-1547/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, в рамках якої накладено арешт на нерухоме майно та виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" За приписами ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб"єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов"язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №607/3894/17. Аналізуючи наведені норми та роз`яснення, надані Верховним Судом, суд дійшов висновку, що боржник, на майно якого державним виконавцем накладено арешт, не може звертатися до суду з заявою про зняття арешту з майна, оскільки у судовому процесі він є боржником та законом для нього встановлений інший порядок вирішення даного питання (шляхом звернення до суду зі скаргою відповідно до розділу VII ЦПК України). Заява про зняття арешту подається стороною справи, якщо арешт накладений судом відповідно до глави 10 ЦПК України. Таким чином, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд з цим за змістом п. 2 ч. 1 ст.255ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив свої існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 456/647/18. Таким чином, суд вважає, що необхідно закрити провадження у справі, оскільки позивачем порушено порядок подання заяви про зняття арешту в рамках виконавчого провадження і тому відсутній предмет спору на підставі п 2 частини першої статті 255 ЦПК України. На підставі викладеного,керуючись ст.255,268ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття арешту - закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Дата складання повного тексту ухвали 08.04.2024 року.

Суддя: Т.В.Остапчук