Єдиний унікальний номер судової справи: 483/1220/21
Номер провадження 22-ц/812/656/24 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Голощаповою А.О. ,

за участю: представника заявника - адвоката Каліча Є.А., представника стягувача - адвоката Зотікова С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом

Калічем Євгеном Анатолійовичем

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді - Рак Д.М. в приміщенні того ж суду по справі за скаргою ОСОБА_2 рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2024 року ОСОБА_3 в інтересах якого діяв адвокат - Каліч Є.А. звернувся до суду з скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. та зобов`язання вчинити певні дії

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_2 зазначав, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 483/1220/21, виданого 13 грудня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 1 852 320 грн., на підставі постанови приватного виконавця Довгань В.В. про відкриття виконавчого провадження від 14 грудня 2023 року.

Вказане виконавче провадження відкрито за заявою ОСОБА_4 ,з якої вбачається, що заява про відкриття виконавчого провадження подається і за місцем проживання боржника і за місцем знаходження майна, при цьому не зазначено за яким саме майном боржника та його місцезнаходженням подається виконавчий документ до виконання.

З доданої стягувачем до заяви Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що боржник ОСОБА_2 має нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 1230,9 кв.м. місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 2,4674 га кадастровий номер :01:004:0467 місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 8,081 га кадастровий номер :03:000:0016 місцезнаходження: Миколаївська область, Миколаївській район, с/р Кривобалківська.

Приватний виконавець Довгань В.В. мала право приймати до виконання виконавчі документи лише за місцем проживання, перебування боржника або за місцем місцезнаходженням майна божника і лише в межах її виконавчого округу Миколаївської області, при цьому їй було відомо, про те, що боржник ОСОБА_2 змінив місце проживання та зареєстрував своє місце проживання за новою адресою: АДРЕСА_2 , а тому приватний виконавець не мала права на винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14 грудня 2024 року.

Посилаючись на порушення під час відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), оскільки законом не передбачено можливості відкриття виконавчого провадження одночасно і за місцем проживання, перебування боржника і за місцем знаходження майна, ОСОБА_2 просив суд визнати протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14 грудня 2023 року та зобов`язати приватного виконавця скасувати вказану постанову.

08 лютого 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. надала до суду відзив на скаргу ОСОБА_2 , в якому посилаючись, що нею виконавчі дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 14 грудня 2023 року проведені у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження» та в межах її повноважень та, що при цьому права скаржника ОСОБА_2 не було порушено жодним чином, просила в задоволенні скарги відмовити. Крім того, зазначала, що у виконавчому листі від 13 грудня 2023 року виданому Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області та пред`явленому їй на виконання стягувачем ОСОБА_4 , адреса боржника ОСОБА_2 зазначена: АДРЕСА_3 , що відноситься до території її виконавчого округу та стягувачем ОСОБА_4 виконавчий документ пред`явлено до виконання приватному виконавцю, в тому числі і за місцем знаходження майна боржника, а саме земельної ділянки за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/р Кривобалківська, яке також знаходиться в межах її виконавчого округу, а також, що в скарзі представником скаржника не зазначено, чим саме відкриття виконавчого провадження порушує, обмежує чи нівелює права боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що приватним виконавцем Довгань В.В. виконавчий лист Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №483/1220/21 від 13 грудня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 1 852 320 грн. прийнято до виконання у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень нею було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, адвокат Каліч Є.А. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити його скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приватний виконавець Довгань В.В., отримавши виконавчий лист, виданий 13 грудня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області, в якому була зазначена адреса боржника: АДРЕСА_3 при цьому знаючи та маючи підтверджуючі документи про місце реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_2 не мала права на відкриття провадження, оскільки місце проживання боржника яке збігається із місцем реєстрації його проживання за адресою АДРЕСА_2 , належить до виконавчого округу Чернівецької області, а зазначена адреса у виконавчому листі не має жодного взаємозв`язку з особою боржника. Не з`ясувавши адреси проживання боржника, відкривши виконавче провадження НОМЕР_1 за адресою вказаною у виконавчому листі, приватний виконавець порушила права боржника, що полягає у штучному створені перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача ОСОБА_4 - адвокат Зотіков С.Є. просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року, зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто 1 852 320 грн заборгованості за договорами позики.

13 грудня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області №483/1220/21 видано виконавчий лист з виконання вказаного вище рішення суду, який 14 грудня 2023 року пред`явлено стягувачем до виконання приватному виконавцеві виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. (а.с.11).

Постановою приватного виконавця Довгань В.В. від 14 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа (а.с.10).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як на підставу задоволення своєї скарги ОСОБА_2 посилається на те, що законом не передбачено можливості відкриття виконавчого провадження одночасно і за місцем проживання, перебування боржника і за місцем знаходження майна. Не з`ясувавши адреси проживання боржника, відкривши виконавче провадження НОМЕР_1 за адресою вказаною у виконавчому листі, приватний виконавець порушила його права як боржника, що полягає у штучному створені перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавчий документ повинен відповідати вимогам, визначеним у частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 10 частини четвертої вказаної статті виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Абзацом четвертим пункту першого розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що стягувач має право зазначити будь-яку інформацію, яка ідентифікує боржника чи може сприяти примусовому виконанню рішення суду, у тому числі про місце роботи боржника, місцезнаходження його майна і на підставі цієї інформації державний виконавець визначає місце виконання рішення суду. При цьому законом не вимагається документальне підтвердження стягувачем зазначених відомостей.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що виконавчий лист № 483/1220/21 про стягнення з ОСОБА_2 боргу надійшов до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В., оскільки місцезнаходження майна боржника - земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0016, площею 8,081 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є Миколаївська область, Миколаївський район с/р Кривобалківська, яка знаходиться на території Миколаївського району Миколаївської області.

Про вказане конкретне майно, що належить боржнику було зазначено стягувачем у заяві про примусове виконання рішення з додатком копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9 зв., 12-13).

Колегія суддів зазначає, що мотивуючи скаргу щодо визнання протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14 грудня 2023 року та зобов`язати приватного виконавця скасувати вказану постанову ОСОБА_2 зазначав, що у виконавчому листі вказано, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Між тим, приватному виконавцю достеменно було відомо про те, що його місце реєстрації - АДРЕСА_2 , яке не відноситься до виконавчого округу Миколаївської області, у зв`язку з чим приватний виконавець Довгань В.В. не мала права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження.

Встановивши, що виконавчий лист № 483/1220/21 відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та пред`явлений до примусового виконання належним стягувачем в обумовлені законом строки для пред`явлення його до виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приватний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяла відповідності до положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», правомірно винесла постанову про відкриття виконавчого провадження та у нею були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки місце відкриття виконавчого провадження було визначено стягувачем за місцем знаходження майна боржника.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції правильно вказав, що приватним виконавцем Довгань В.В. виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 1 852 320 грн. прийнято до виконання у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень, а відтак обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що знаючи та маючи підтверджуючі документи про місце реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_2 приватний виконавець не мала права на відкриття провадження, оскільки місце проживання боржника яке збігається із місцем реєстрації його проживання за адресою АДРЕСА_2 , належить до виконавчого округу Чернівецької області, а зазначена адреса у виконавчому листі не має жодного взаємозв`язку з особою боржника не заслуговують на увагу, оскільки право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби належить саме стягувачу і у заяві стягувач зазначив місце знаходження нерухомого майна належного боржнику на території Миколаївської області, тому приватний виконавець не мала підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у постановах від 12 травня 2022 року у справі №540/1802/21, від 30 серпня 2021 року у справі №560/1597/20, від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20 та від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20 також не мажуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що підстави та фактичні обставини даної справи не є релевантними.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до підстав скарги та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

При цьому колегія враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, на законність ухваленого судового рішення не впливають, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду, яка постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Калічем Євгеном Анатолійовичем -залишити без задоволення.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.