СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/1631/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні клопотання ОСОБА_1 про долучення додаткових доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), треті особи: орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03115, м.Київ, пр-т.Берестейський, 97), Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області (Київська обл., Броварський р-н., м.Бровари, вул.Героїв України, 15) про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом у якому просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 до досягнення дитиною 14-ти річного віку та зобов`язати відповідача не чинити дій як особистого так й із залученням та за допомоги будь-яких інших осіб щодо зміни місця проживання та перебування дитини.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2023 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання.

08.04.2024 р. від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме висновку експерта від 21.03.2024 р. за результатами проведення судової психологічної експертизи та дотичних до цього висновку документів: заяви про призначення судової психологічної експертизи, флеш-накопичувача, договору оренди житлового приміщення від 01.01.2024 р., декларації №0001-9Е36-28А0.

У підготовчому засіданні позивач та його представник клопотання підтримують та просять задовольнити.

У підготовчому засіданні відповідач та її представник заперечують проти задоволення клопотання. Вказують на порушення порядку подання доказів, визначеного цивільним процесуальним законодавством, зокрема із пропущення строку для його подання та без заявлення клопотання про його поновлення, порушення принципу правової визначеності, справедливого балансу між сторонами, вважають, що заявлене клопотання має ознаки зловживання процесуальними правами та призводить до порушення терміну проведення підготовчого провадження.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання та додані до нього документи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання у зв`язку з наступним.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 83 ЦПК України чітко регулює строки подання доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст. 83 ЦПК).

Отже, строк подання доказів стороною позивача встановлений законом, а саме разом з поданням позовної заяви у випадку неможливості подання певного доказу позивач повинен письмово повідомити суд про неможливість подачі доказу у встановлений законом строк з об`єктивних причин із зазначенням: доказу, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Окрім того, ст. 175, 177 ЦПК України встановлюють вимоги змісту і форми позовної, зокрема в позовній заяві має бути обов`язково зазначено: заяви документів та інших доказів, що додаються до заяви; докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Суд відхиляє доводи сторони позивача щодо неможливості подачі доказів у зв`язку із їх відсутністю на час подачі позову та зміною обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги, оскільки такі обставини не зазначені позивачем у заяві по суті справи, що має своїм наслідком не встановлення їх в ході підготовчого провадження.

Доводи представника позивача з посиланням на п.7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України при заявленні клопотання про долучення додаткових доказів за яким на думку представника позивача суд обов`язкового повинен долучити додаткові докази у підготовочму засіданні не заслуговують на увагу, оскільки стороною позивача не вірно тлумачаться норми п. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у їх взаємозв`язку з ст. 83 ЦПК України.

Так, ст. 83 ЦПК встановлює загальний порядок подання доказів у справі.

П. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України визначає дії суду, які підлягають вирішенню у підготовчому засіданні.

З аналізу наведених норм слідує, що дійсно, суд у підготовчому засіданні з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше. Однак, про такі докази, які сторона бажає долучити до матеріалів справи має бути заявлено позивачем разом з поданням позовної заяви (ст.83 ЦПК України), як доказ обгрунтування тих обставин, зазначених в позові на які він посилається як на підставу задоволення його позовних вимог. Тобто, позовні вимоги позивач обгрунтовує певними обставинами, які доводить доданими ним доказами. Подаючи нові докази про які не зазначено у позові і які не підтверджують ті обставини, якими він обгрунтовує свої позовні вимоги, позивач по суті надає докази, які не підтверджують обставини, зазначені ним у позові.

Окрім того, позивачем при зверненні із позовом кореспондується право відповідача на подачу відзиву, яким в даному випадку скористалась відповідач, подавши до суду відзив на підставі та із зазначенням тих доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Таким чином, задоволення клопотання позивача про долучення доказів, які як встановлено судом подані з порушенням порядку, визначеного ст.83 ЦПК, призведе до порушення принципу змагальності сторін, який прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі, ефективної участі, а також пропорційності.

Суть принципу пропорційності проявляється в ідеї отримання справедливого результату в судовому процесі з відповідністю швидкості розгляду та витратами, важливості справи для конкретних осіб або суспільства, складності питання. Його застосування юридично і логічно обумовлено наявністю в цих нормативних документах загальних або спеціальних положень, що допускають обмеження прав при дотриманні низки умов у тому чи іншому їх поєднанні (правомірна мета; придатність обмежувального заходу; необхідність обмеження; пропорційність обмеження в строгому значенні слова (stricto sensu).

Застосовуючи у даному випадку принцип пропорційності, суд виходить із категорій «обмеження» та «баланс», які є базовими складовими принципу пропорційності. Визначаючи «баланс» як складову частину принципу пропорційності, суд розглядає його як баланс публічного та приватного інтересу, враховуючи бажання, а також інтереси учасників процесу, а також необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду й вирішення цивільної справи. «Обмеження» як складова принципу пропорційності полягає саме в застосуванні певних обмежень щодо цивільних процесуальних прав певних осіб заради отримання балансу між публічним і приватним інтересом.

Не виключено, що процес доказування в цивільному процесі ґрунтується на принципі пропорційності. Застосуванням цього принципу в правовому регулюванні можна пояснити процесуальну активність суду в процесі доказування, зокрема у сімейних спорах з метою захисту інтересів дітей, а також у випадку, коли суд має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 7 ст. 82).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у постановах від 4 липня 2018 року у справі №369/1923/15-ц та від 26 вересня 2018 року у справі №346/2946/16-ц виходив також з того, що одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (п.п. 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року); ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін; у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» (заява №38789/04) наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом; у розумінні «справедливого балансу» кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява №17748/91 п. 38).

Суд також неодноразово наголошував на тому, що право на змагальні провадження повинно надаватись у задовільних умовах: сторона у справі повинна мати можливість ознайомитись із доказами у суді, і коментувати їх та достовірність у належній формі у встановлений час (Krиmбш and Others v. the Czech Republic (Kртсмар та інші проти Чеської Республіки), 35376/97 § 42; Immeubles Groupe Kosser v. France (Іммебль Груп Коссер проти Франції), 38748/97 § 26). Право на змагальні провадження фактично означає можливість сторін бути обізнаними щодо усіх представлених доказів, а також наданих до них коментарів та спостережень, у тому числі представлених незалежним представником національних юридичних послуг, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду (Ruiz-Mateos v. Spain (Руїз Матеос проти Іспанії), заява №12952/87, п. 63; McMichael v. the United Kingdom (МакМайкл проти Сполученого Королівства), заява №16424/90, п. 80; Vermeulen v. Belgium (Вермюлен проти Бельгії), заява №19075/91, п. 33; Kress v. France (Кресс проти Франції), заява №39594/98, п. 74).

Враховуючи, що клопотання позивача не відповідає вимогам ч. 4 ст. 83 ЦПК України, позивачем не заявлено щодо поновлення процесуального строку для подання нових доказів, що оцінено судом як порушення принципів рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, відтак суд відмовляє у задоволенні такого клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 83, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені клопотання ОСОБА_1 про долучення додаткових доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03115, м.Київ, пр-т.Берестейський, 97), Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області (Київська обл., Броварський р-н., м.Бровари, вул.Героїв України, 15) про визначення місця проживання малолітньої дитини, відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: І.Ю. Єросова