Справа № 139/843/23
Провадження № 2/139/314/23
РІШЕННЯ

іменем України

23 квітня 2024 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Сидор А.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Григор`єва Р.І.

секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області,до ОСОБА_2 про усунення перешкод та визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні та компенсацію моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

Від представника позивача адвоката Сидор Аліни Володимирівни (повноваження на а.с. 10, 11 в т. 1) до Мурованокуриловецького районного суду 13 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку надійшов цей позов в інтересах ОСОБА_1 .

У позовній заяві ставиться вимога: про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні спільної дитини, про визначення способів участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні, про стягнення компенсації заподіяної моральної шкоди.

Підставою для позову названо факт перебування ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_2 з 12.04.2018 до 25.05.2022, факт народження в шлюбі дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обставину, що позивач позбавлений можливості спілкуватися та виховувати дочку, оскільки йому не відоме місце її проживання. Крім того, виконком Мурованокуриловецької селищної ради як орган опіки та піклування 24 серпня 2023 року прийняв рішення № 124 про участь батька у вихованні дитини, позивач вважає таке рішення несправедливим та дискримінаційним щодо нього, хоча і його (рішення) відповідач не виконує. Підставою для вимоги про компенсацію моральної шкоди у позові названо протиправну поведінку відповідача, яка призвела до моральних страждань, яку позивачем оцінено у 100 тисяч гривень, і яка підлягає відшкодуванню на підставі ч. 2 ст. 158 СК України.

З отриманих 13 грудня 2023 року на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України даних Єдиного державного демографічного реєстру відповідач з 24 травня 2023 року має зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 (а.с. 88 в т. 1).

Ухвалою судді від 18 грудня 2023 року (а.с. 89-90 в т. 1) відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче провадження. Копію ухвали про відкриття провадження у справі сторонами отримано 20 грудня 2024 року (а.с. 92, 93 в т. 1).

19 січня 2024 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Григор`єва Ростислава Ігоровича (повноваження на а.с. 131 в т. 1, свідоцтво № 5997/10, видане Радою адвокатів Київської області 24.03.2017) надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 126-130 в т. 1). Позиція сторони відповідача ґрунтується на тому, що наразі відсутній предмет спору, оскільки позивач не надав допустимих доказів про чинення йому відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною; режим спілкування з дитиною позивачу було визначено опікунською радою з урахуванням його прохання; відповідач не готова нести таке навантаження як забезпечення технічної готовності та придатності телефону для спілкування батька з дитиною, а також примушувати дитину до такого спілкування; вимога позивача про визначення графіку особистих побачень з дитиною без присутності матері у всі вихідні дні чи у будь-які дні тижня, коли він є у м. Києві, а також відібрання дитини на один місяць під час літніх та зимових канікул за умови узгодженості графіків його відпусток, є неконкретизованою, невизначеною і такою, що негативно впливає на дитину.

26 січня 2024 року представник позивача адвокат Сидор А.В. через систему "Електронний суд" подала відповідь на відзив (а.с. 142-146 в т. 1), а 29 січня 2024 року додаткові пояснення у справі (а.с. 148-150 в т. 1). 29 січня 2024 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача адвоката Григор`єва Р.І. надійшло заперечення на відповідь на відзив (а.с. 156-157 в т. 1).

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року (а.с. 161 в т. 1) залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача орган опіки та піклування в особі Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

18 березня 2024 року на електронну адресу суду від органу опіки та піклування в особі Козелецької селищної ради надійшло рішення виконавчого комітету Козелецької селищної ради від 15 березня 2024 року № 2690-76/VIII "Про затвердження висновку про усунення перешкод та визначення способу участі батька у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні" (а.с. 211-213 в т. 1).

Ухвалою суду 21 березня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляді справи по суті (а.с. 237 в т. 1).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, суду пояснив: Він 12.04.2018 зареєстрував шлюб із відповідачем, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_4 . Спочатку подружжя винаймало житло у м. Києві, народжувала відповідач за місцем проживання його батьків у м. Бердичів, а після народження дочки вони переїхали до батьків відповідача у с. Конищів. Восени 2021 року відповідач без врахування інтересів дитини, не порадившись із ним, підписала контракт із військовою частиною в АДРЕСА_2 і вийшла на роботу. Така поведінка відповідача стала приводом для припинення подружніх стосунків та розірвання шлюбу. До травня 2023 року його дочка проживала зі своєю бабусею (матір`ю відповідача) у с. Конищів, він періодично спілкувався з нею телефоном, відвідував її. Коли про це стало відомо відповідачу, та почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною: вивезла її до смт Десна, не дозволяла дзвонити до неї, порушила питання про позбавлення його батьківських прав і т.п. Він на початку серпня 2023 року вимушений був звернутися до Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради із заявою про визначення способу його участі у вихованні доньки та спілкуванні з нею, забезпечивши дитину новим мобільним телефоном із sim-картою та оплатою послуг оператора. 24 серпня 2023 року виконком Мурованокуриловецької селищної ради затвердив висновок Служби у справах дітей щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановивши йому право спілкуватися з дитиною щовівторка з 17-ої до 18-ої години по телефону. Відповідач, перешкоджаючи такому спілкуванню, не забезпечувала наявність мобільного зв`язку з дитиною та не враховувала, що він перебуває в зоні активних бойових дій, але кожного разу намагається виконати свій обов`язок та бажання спілкуватися з дочкою. Крім того, відповідач уникає надання йому банківських реквізитів для перерахування грошей на утримання дитини, але порушила у суді справу про стягнення з нього аліментів. Відповідач навіює дитині неправдиві відомості про те, що батько б`є маму і «хоче посадити її в клітку». Такою протиправною поведінкою відповідач завдала йому душевних страждань, значного нервово-емоційного стресу, принизила його гідність як чоловіка, який зобов`язаний утримувати свою дитину та піклуватися про її стан здоров`я і розвиток, а також сприяла розвитку страху, що дитина, зважаючи на її вік, може забути свого рідного батька. Вважає, що на підставі ч. 2 ст. 158 СК України відповідач має відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у 100 тисяч гривень.

Підтримуючи позовні вимоги в інтересах ОСОБА_1 , його представник адвокат Сидор А.В. доповнила його пояснення нормативно-правовим обґрунтуванням вимоги про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні з його малолітньою дочкою та у її вихованні.

Відповідач позовні вимоги не визнала і просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції ОСОБА_2 суду пояснила: Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем і має з ним спільну малолітню доньку ОСОБА_4 . Підписання нею контракту з в/ч у смт ОСОБА_5 було обговорено і погоджено в сім`ї. Однак, стосунки у сім`ї погіршувалися, і 25 листопада 2021 року, коли вона перебувала в лікарні із дочкою, ОСОБА_1 без будь-яких пояснень забрав свої речі від її матері (вони там до тих пір проживали), а потім подав позов про розірвання шлюбу. При цьому, свою дочку ОСОБА_1 бачив ще на початку серпня 2021 року, а наступного разу у травні 2023 року. Якщо загалом скласти весь час, який він провів зі своєю дочкою, то вийде 3 місяці за повних п`ять років її життя. Ще під час перебування у шлюбі, позивач не забезпечував матеріально дитину і будь-яких виплат з моменту розірвання шлюбу не надає, а тому вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів. Ніхто і ніколи не чинив ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною, він завжди достеменно знав, де проживає його дочка. З 22 листопада 2022 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, народила від нього у червні 2023 року сина, і тепер ОСОБА_4 проживає разом з ними. Теперішнього її чоловіка дочка сприймає як батька, а позивача виключно як друга, з яким вона періодично спілкується і який періодично висилає їй подарунки, вона звертається до позивача за іменем. Вважає, що позивач саме через специфіку своєї служби на даний час не має можливості дотримуватися графіку спілкувань з дочкою, встановленого рішенням органу опіки і піклування. Вимога позивача про зобов`язання її слідкувати за станом мобільного телефону і примушувати дитину до спілкування з ним, не узгоджується з вимогами розумності, оскільки вона в сім`ї має інші обов`язки, ніж як слідкувати за технічним станом телефону дочки. Вимога про відібрання від неї дочки позивачем на кожні вихідні та по місяцю влітку і взимку не відповідають інтересам дитини, оскільки під час військової агресії рф місце проживання позивача є ціллю номер один для ракетних ударів ворога, небезпечним і тривалим буде переїзд дитини від місця її постійного проживання у Чернігівській області до Київської області, дочка ледь впізнає позивача і не ідентифікує його як батька через його тривалу відсутність, а тому для неї буде стресом так часто і надовго залишатися з ним без присутності матері та інших рідних людей, крім того, вона не може припустити, що позивач буде займатися особистою гігієною дочки, з якою він майже три роки не живе.

Представник відповідача адвокат Григор`єв Р.І. проти задоволення позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві та інших заявах по суті справи щодо недоведеності обставин чинення відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні з дочкою, що виключає наявність предмету спору. Крім того, представник відповідача вважає, що заявлені у позовній вимозі способи участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини суперечать інтересам дитини (примушування до спілкування), не узгоджуються з правами відповідача (зобов`язання слідкувати за технічним станом мобільного телефона) та неконкретизовані і невизначені (особисті зустрічі у зручний для позивача час за умови узгодження графіку відпустки і т.п.).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримує частково згідно з рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради від 15 березня 2024 року № 2690-76/VIII "Про затвердження висновку про усунення перешкод та визначення способу участі батька у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні" (а.с. 7 в т. 2).

Відповідно до згаданого вище рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 15 березня 2024 року та відповідного висновку органу опіки та піклування (а.с. 2-4 в т. 2), після обстеження умов проживання позивача та відповідача, збору інформації про навчання та лікування дитини, зроблено висновок, що з метою захисту прав та інтересів дитинидоцільним буде визначити такі способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та її вихованні: надати можливість вільно спілкуватися з його дитиною засобами телефонного зв`язку в будь-який день тижня та час без встановлення конкретних часових обмежень (за винятком нічного часу); зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати технічну готовність та придатність телефонного пристрою до спілкування дитини з ОСОБА_1 , а також надавати телефонний пристрій в розпорядження дитини для цієї мети; визначити способи спілкування ОСОБА_1 з дитиною за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням бажання дитини та стану її здоров`я: два рази на місяць по суботах з правом забирати дитину о 10.00 годині та повертати дитину матері о 18.00 годині (спілкуватися з дитиною без присутності матері).

Крім того, судом було досліджено письмові докази, подані сторонами, а також відтворено та досліджено докази сторони позивача у вигляді фото-, відео- та аудіозаписів спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та дочкою.

Розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх доказів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого:

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини 2 і 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Із 12 квітня 2018 року до 24 червня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбу (т.1, а.с. 13) і мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.12).

Після укладення 22 листопада 2022 року повторного шлюбу ОСОБА_6 має прізвище Іванець.

Поясненнями сторін в судовому засіданні встановлено, що фактично з 25 листопада 2021 року подружні стосунки між сторонами припинено і сторони проживають окремо.

Спільна дочка сторін проживає з матір`ю - відповідачем ОСОБА_2 . Цей факт, зокрема, стверджується: реєстрацією місця проживання відповідача і дитини за однією адресою (а.с. 15, 88 в т. 1), витягами з наказів командира в/ч НОМЕР_1 про відпустки ОСОБА_7 та відбуття з в/ч за місце проживання дитини (а.с. 22, 23, 25 в т. 1), актом перевірки матеріально-побутових умов проживання дитини від 31.06.2023 (а.с. 41 в т. 1), в якому зафіксовано, що дитина проживає з бабусею і дідусем, але мати приймає участь в її утриманні і вихованні, довідкою старости Конищівського старостинського округу № 1 від 03 січня 2024 року (а.с. 152 в т. 1), відповідно до якої дитина проживає з матір`ю за місцем фактичного проживання останньої, заявою відповідача до Козелецького закладу дошкільної освіти (зворот а.с. 195 в т. 1) та інформацією про відвідування дитиною дитячого садочка в сел. Козелець (а.с. 195, 196, 197 в т. 1), інформацією директора ЗДО (дитячий садок) «Сонечко» с. Конищів (а.с. 201 в т. 1), про те, що ОСОБА_3 відрахована зі складу здобувачів дошкільної освіти ЗДО «Сонечко» за заявою матері у зв`язку зі зміною місця проживання, висновком органу опіки та піклування Козелецької селищної ради (а.с. 2-4 в т. 2), в якому зафіксовано, що малолітня ОСОБА_3 проживає зі своєю матір`ю в сел. Козелець.

Позивач стверджує, що він періодично надає матеріальне утримання дитині, зокрема, впродовж періоду травень 2022 року травень 2023 року робив перекази на прізвище бабусі дитини, з якою та проживала (а.с. 44 в т. 1), а також купував і висилав іграшки, книги, предмети одягу для дитини (а.с. 45-47). В той же час, в провадженні Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області з червня 2023 року перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів (а.с. 158-159 в т. 1).

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Так, питання виховання дитини вирішується батьками спільно (ч. 1 ст. 157 СК України); той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2 ст. 157 СК України); той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. 3 ст. 157 СК України); батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини (ч. 4 ст. 157 СК України).

З наданих стороною позивача доказів (письмові вимоги про усунення перешкод у вихованні та попередження до відповідача та її матері на а.с. 34, 35-36, 37 в т. 1) та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивачаз цього приводу спочатку до органу опіки та піклування за місцем проживання дитини (т. 1, а.с. 61-62), а потім - до суду.

Враховуючи висновок Служби у справах дітей (зворот а.с. 65 - а.с. 66 в т. 1), виконавчий комітет Мурованокуриловецької селищної ради як орган опіки та піклування 24 серпня 2023 року прийняв рішення № 124, яким встановив порядок участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 (а.с. 65 в т. 1). Зокрема, було встановлено такий спосіб, як спілкування з дитиною по телефону щовівторка з 17-ої до 18-ої години.

Для виконання такого рішення органу опіки та піклування позивач ОСОБА_1 забезпечив дитину мобільним телефоном, sim-карткою, оплатою послуг оператора мобільного зв`язку.

Ця обставина сторонами не заперечується і доводиться дослідженими судом письмовими та відео- доказами.

За приписами ч. 2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Із досліджених судом аудіозаписів розмов позивача з дочкою слідує, що майже постійно (за виключенням кількох разів) телефон дитини вимкнено щовівторка в період часу із 17-ої до 18-ої години. Крім того, як стверджує позивач, під час спілкування з дитиною телефоном він постійно відчуває присутність сторонніх осіб, які корегують поведінку дитини, нав`язують їй свої відповіді та думки і т.п.

Відповідач не спростувала такий факт у судовому засіданні, заявивши, що вона надавала телефон дочці за годину до початку визначеного органом опіки та піклування у відповідному рішенні часу, але не слідкувала, чи не використала дочка телефон для перегляду мультиків, чи наявний мобільний зв`язок та чи достатньо заряджений у ньому акумулятор. В той же час, відповідач заперечує, що вона чи хто небуть із родичів присутні при телефонному спілкуванні дочки з батьком, але визнає, що вона контролює такі розмови, знімаючи їх на відео.

Одночасно, як слідує з письмових доказів (т. 1, а.с. 28-33) та визнається сторонами, з початку збройної агресії російської федерації позивач ОСОБА_1 залучений до заходів по обороні м. Києва та періодично відряджається в оперативне підпорядкування ОСУВ « ОСОБА_8 » з метою виконання завдань у взаємодії з підрозділами ЗСУ, ГУР МО України та іншими складовими сектору безпеки і оборони із відсічі і стримування збройної агресії проти України. Однак, як вбачається із досліджених судом аудіо- та відеозаписів, він регулярно намагається виконати свій батьківський обов`язок зі спілкування та виховання дитини, телефонуючи до дочки щовівторка.

Позивач звертався до Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради із скаргою на невиконання ОСОБА_2 рішення органу опіки та піклування (т. 1, зворот а.с. 73 - а.с. 74), до Вінницької обласної військової адміністрації зі скаргою на бездіяльність Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради (т. 1, а.с. 75-77).

У своїй скарзі на бездіяльність Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради (зворот а.с. 75 а.с. 77 в т. 1) ОСОБА_1 вказує, що рішення виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради від 24 серпня 2023 року № 124 про встановлення йому способу спілкування з дитиною є необґрунтованим і дискримінаційним по відношенню до нього, а тому просив про перегляд такого рішення в сторону зміни графіку спілкування з дитиною із встановленням більшої кількості днів та годин для такого спілкування.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду (ч. 3 ст. 19 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідач ОСОБА_2 наполягає на тому, що вона не чинить ОСОБА_1 перешкод у спілкування з дочкою.

Суд не може погодитися з такою позицією відповідача з огляду на таке:

Як зазначено вище, орган опіки та піклування 24 серпня 2023 року прийняв рішення № 124, яким встановив порядок участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 : встановлено спілкування з дитиною телефоном щовівторка з 17-ої до 18-ої години. Однак, як слідує із досліджених судом відео- та аудіозаписів, в більшій своїй частині, намагання позивача додзвонитися до дочки залишилися безуспішними через відсутність абонента в мережі у визначений час. В той же час, п`ятирічна дитина навряд чи здатна самостійно контролювати настання часу для спілкування з батьком та стан мобільного пристрою для такого спілкування. Суд вважає, що в даному випадку відповідальною за такий зв`язок мала б бути законний представник малолітньої дитини відповідач ОСОБА_2 .

Крім того, суд вважає, що перешкоди у спілкуванні дитини з батьком проявляються ще й в такому:

-дитина (зі слів ОСОБА_2 ) називає нового чоловіка відповідача батьком, а свого рідного батька за іменем;

-всупереч вимогам ст. 150 СК України, дитині не прививається повага і любов до рідного батька,а матір дитини неналежно усвідомлює важливість та необхідність участі батька у вихованні дочки;

-неактивна участь батька в житті дочки, що спричинена тривалим конфліктом між сторонами, проживанням відповідача на значній відстані від дочки, специфікою його служби в умовах воєнного стану;

-формування ставлення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, яка має вкрай неприязні стосунки із позивачем;

-відповідач змінила своє фактичне (відоме позивачу) місце проживання, вивезла дочку від бабусі з дідусем (останнє перед зверненням до суду відоме позивачу місце проживання дитини) і на даний час дочка позивача і відповідача проживає з останньою, її теперішнім чоловіком та сином від повторного шлюбу.

Таким чином, обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з дочкою, а тому позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею є обґрунтованими, а справедливим буде урегулювання конфлікту між сторонами шляхом установлення певного режиму спілкування малолітньої ОСОБА_3 зі своїм батьком ОСОБА_1 .

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно зі статтями 11, 15 Закону Україну «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відтак, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням кожних конкретних обставин справи.

Відповідно до частин 4 і 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Положення ч. 6 ст. 19 СК України містять право суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради від 15 березня 2024 року № 2690-76/VIII (а.с. 2-4 в т. 2), з метою захисту прав та інтересів дитини, з урахуванням одержаних відомостей при обстеженні умов проживання дитини, її батьків та їх соціально-психологічних характеристик, було визнано за доцільне визначити такі способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та її вихованні: надати ОСОБА_1 можливість вільно спілкуватися з його дитиною засобами телефонного зв`язку в будь-який день тижня та час без встановлення конкретних часових обмежень (за винятком нічного часу); зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати технічну готовність та придатність телефонного пристрою до спілкування дитини з ОСОБА_1 , а також надавати телефонний пристрій в розпорядження дитини для цієї мети; визначити способи спілкування ОСОБА_1 з дитиною за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням бажання дитини та стану її здоров`я: два рази на місяць по суботах з правом забирати дитину о 10-ій годині та повертати дитину матері о 18-ій годині (спілкуватися з дитиною без присутності матері).

Доказів на підтвердження того, що такий графік спілкування батька з дитиною буде суперечити інтересам дитини сторонами не надано. Таких обставин судом не встановлено.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (абзац 3 ч. 2 ст. 159 СК України).

Позивач, який є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , піклується про дочку та любить її, активно і наполегливо проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, з огляду на подані до суду письмові докази (а.с. 44-47, зворот а.с. 66 - 67 в т. 1) та докази, зафіксовані на флеш-накопичувачі (а.с. 84), приймає участь в утриманні дочки, турбується про її здоров`я, потреби та успіхи (а.с. 50-53 в т. 1). ОСОБА_1 із 07 листопада 2015 року проходить службу в поліції та періодично задіюється до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях, є матеріально-забезпеченим (а.с. 28-32 в т. 1), виключно позитивно характеризується за місцем служби (а.с. 333 в т. 1). Як слідує із висновку органу опіки та піклування (зворот а.с. 3 в т. 2), 26 лютого 2024 року було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 в селищі Коцюбинське Бучанського району Київської області та встановлено, що ним створено належні житлові умови для проживання, виховання та розвитку дитини, зокрема, для неї наявна окрема кімната з необхідними меблями, місцем для занять та дозвілля, для санітарно-гігієнічних потреб.

Відповідно до психологічної характеристики дитини, складеної психологом та директором ЗДО № 1 Козелецької селищної ради (а.с. 232 в т. 1), ОСОБА_3 відвідує старшу групу закладу з грудня 2023 року, вона комунікативна, розумна, чуйна, володіє навичками самообслуговування, має гарні стосунки з однолітками.

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

При визначенні порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 суд бере до уваги та за основу запропонований органом опіки та піклування графік спілкування та побачень, оскільки у ньому враховано вік дитини, стан її здоров`я, потреби та інтереси обох батьків, характер служби позивача на період воєнного стану, відстань між місцями проживання позивача та дитини, а також необхідність додаткового часу для налагодження стосунків батька з дитиною. Суд вважає, що такий графік спілкування створює на даному етапі вікового розвитку дитини, періоду в сімейному житті відповідача (народження другої дитини) і специфіки служби позивача, можливість для адекватних стосунків між батьком і дочкою, він сприятиме підтриманню родинних зв`язків та гармонійному розвитку дитини за присутності в її житті обох батьків.

Так, у позовній вимозі ОСОБА_1 просив як спосіб його участі у спілкуванні з донькою надати можливість вільно спілкуватися з його дитиною засобами телефонного зв`язку в будь-який день тижня та час без встановлення конкретних часових обмежень (за винятком нічного часу). Такий самий режим телефонного спілкування позивача з дитиною пропонував встановити і орган опіки та піклування Козелецької селищної ради (а.с. 2-4 в т. 2).

Суд погоджується з таким режимом спілкування батька та дитини. При цьому, з врахуванням специфіки служби ОСОБА_1 , обставини, що він періодично відряджається в зони бойових дій, суд вважає необґрунтованим та дискримінаційним обмежити його телефонне спілкування з дитиною лише одним певним днем тижня та конкретною годиною. В той же час, враховуючи обставину, що дочка позивача відвідує заклад дошкільної освіти, суд вважає за правильне обмежити можливість позивача у вільному спілкування з дочкою, крім нічного часу, ще й періодом під час освітнього процесу.

Запропонована позивачем та підтримана органом опіки та піклування у своєму висновку (а.с. 2-4 в т. 2) така форма усунення перешкод у спілкуванні з дитиною як зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати технічну справність і готовність мобільного телефону для спілкування дитини з батьком узгоджується із способами захисту порушеного права та діючим законодавством, а тому суд вважає цю частину позовної вимоги такою, що підлягає до задоволення повністю.

Так, згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті) та, відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Таким чином, зобов`язання відповідача ОСОБА_2 як матері малолітньої дитини, яка в силу свого віку ще не в повній мірі здатна контролювати технічний стан телефону та мобільного зв`язку, не є діянням, спрямованим на обмеження права відповідача щодо виконання інших обов`язків у сім`ї (так заявила ОСОБА_2 у суді), а є складовою контакту з дитиною, який має забезпечити той з батьків, з ким проживає дитина, по відношенню до того з батьків, хто проживає окремо. Це зобов`язання має забезпечити виконання матір`ю свого обов`язку виховувати дитину в дусі поваги і любові до батька (положення ст. 150 СК України). Таке зобов`язання не можна розцінювати як обтяжливе для матері.

Щодо вимоги позивача про встановлення графіку особистих побачень з дитиною за відсутності матері та інших родичів з правом забирати дитину до себе за місцем проживання щотижня на суботу і неділю (всього вісім днів на місяць) або в інші дні тижня у випадку, якщо на вихідні батько не зможе забрати, суд вважає, що така вимога підлягає до часткового задоволення. До такого висновку суд прийшов з врахуванням такого:

Вимоги позивача про забезпечення реалізації його батьківських прав шляхом щотижневих побачень з дитиною без присутності матері за місцем його проживання, на думку суду, не відповідають якнайкращим інтересам дитини, оскільки передбачають часті переміщення дитини з її постійного місця проживання у Чернігівській області до місця проживання батька у Київській області (зі слів самого позивача понад 100 км в одну сторону). Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що позивач має у власності чи користуванні транспортний засіб, яким безпечно для здоров`я дитини можна було б вчиняти такі тривалі переїзди.

Також варто зауважити, що за умови надання позивачу всіх вихідних днів для спілкування з дочкою, порушуватиметься принцип рівності прав на виховання дитини, оскільки відповідач як мати не матиме жодного вихідного дня тижня для того, щоб скористатися своїм правом на участь у вихованні дочки та її розвиток, на спілкування з нею та проведення дозвілля. Обставина, що дочка постійно проживає з матір`ю, а та перебуває у відпустці по догляду за іншою дитиною, на яку у своєму виступі в суді посилався позивач, не може сама по собі бути підставою для позбавлення матері можливості проводити декілька вихідних днів разом із дочкою чи двома своїми дітьми разом.

Враховуючи ці обставини, суд переконаний, що особисті побачення ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 слід обмежити двома разами на місяць у вихідні (субота чи неділя) за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 , але без її присутності. Такі побачення мають проводитися (принаймні в теперішній час, з врахуванням воєнного стану в Україні, відстані між місцями проживання сторін та тривалої відсутності особистих контактів між позивачем та дитиною) за місцем проживання дитини.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною без відповідних і достатніх підстав для цього.

У цій справі під час розгляду по суті судом не встановлено доказів, які б підтверджували неналежне ставлення батька до виконання своїх обов`язків, особистої неприязності дитини до батька, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дочкою перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало необхідність проведення побачень позивача з дитиною лише у присутності матері. Під час розгляду цієї справи встановлено, що малолітня дочка сторін має психологічний контакт з батьком, вона сприймає його як близьку людину, не проти спілкування з ним. Такі висновки суду ґрунтуються на досліджених в суді відео- та аудіозаписах телефонних розмов позивача з дочкою.

Щодо тверджень позивача та інформації, яка міститься у психологічній характеристиці на дитину ОСОБА_3 , складену психологом та директором закладу дошкільної освіти № 1 Козелецької селищної ради (а.с. 232 в т. 1), щодо того, що дитина не виявляє зацікавленості ОСОБА_1 як батьком, суд вважає їх суб`єктивною думкою, а також думкою, навіяною матір`ю дитини без взаємозв`язку з думкою батька та без врахування сукупності інших достатніх для такого висновку факторами (як, наприклад, у висновку органу опіки та піклування). Зокрема, судом було досліджено докази, з яких достеменно встановлено, що позивач постійно тримає контакт з дочкою, цікавиться її вподобаннями в іграшках, книжках, одязі, а Варвара під час такого телефонного спілкування весела, розкута, відповідає на запитання, висловлює свої побажання щодо подарунків і т.п.

Крім того, абзац 2 ч. 2 ст. 159 СК України приписує, що лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

В контексті доводів сторони відповідача про те, що через вікові особливості дитини та тривалий період відсутності позивача в житті дитини, відсутності у позивача навичок по догляду за дитиною, достатнім буде залишити той спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною, який встановив орган опіки та піклування у серпні 2023 року, а право позивача забирати дитину за місцем свого перебування має бути обмеженим, суд враховує наступне.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

З матеріалів справи та пояснень учасників процесу вбачається, що між сторонами існують тривалі напружені конфліктні відносини, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, дані конфліктні відносини вочевидь не сприяють позивачу у реалізації можливості регулярно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. При цьому суд враховує, що батько піклується про доньку, любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально-забезпеченою людиною, має належні житлові умови, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини.

У цьому контексті суд переконаний, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

З урахуванням такого, суд вважає, що орган опіки та піклування Козелецької селищної ради, визначаючи спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дочки та режим спілкування з нею, не достатньо врахував право батька на спільний відпочинок з дитиною у зимовий і літній час за місцем його перебування. Тому є доцільним частково задовольнити вимогу ОСОБА_1 про можливість проводити з дочкою час під час літніх та зимових канікул, коли він матиме можливість впродовж кількох днів поспіль бути зі своєю дочкою без присутності матері дитини і за місцем свого перебування.

Однак, суд вважає, що наразі таке тривале побачення позивача з дитиною під час канікул, про яке він просить (один місяць), не може визнатися таким, що в повній мірі відповідає інтересам дитини. Так, позивач уже майже три роки (із п`яти років життя дитини) не живе разом з нею, дитина у селищі Козелець має своє коло спілкування (в сім`ї, в садочку, в дворі), а тому доцільним буде на початку відновлення особистого спілкування позивача і дитини визначити нетривалий термін побачень у сім днів. В той же час, обов`язковою умовою таких побачень має бути попереднє узгодження з матір`ю дитини, а також бажання самої дитини.

З урахуванням усього наведеного вище, суд вважає, що графік і способи участі позивача у спілкуванні та вихованні дочки, про доцільність яких суд прийшов у цьому судовому рішенні, є такими, що не суперечать віковим потребам дитини та за сумлінного ставлення батька і матері до виконання своїх батьківських обов`язків мають бути на цьому етапі достатніми для забезпечення належної участі батька у процесі виховання дитини та її гармонійного розвитку.

Поряд з цим, суд вважає, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на підставі ч. 2 ст. 158 СК України 100 тисяч гривень відшкодування за моральну шкоду, завдану ухиленням від виконання рішення органу опіки та піклування до задоволення не підлягає повністю.

Так, ч. 2 ст. 158 СК України встановлено, що рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, є обов`язковим до виконання, а особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Виходячи з тлумачення цієї норми сімейного законодавства, обов`язковою умовою наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, має бути: 1) наявність рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини, яким того з батьків, який проживає з дитиною, зобов`язано вчинити певні дії, що забезпечили б участь у вихованні дитинитого з батьків, хто проживає окремо від дитини; 2) умисні дії того з батьків, який проживає з дитиною, щодо ухилення від виконання покладених на нього рішенням органу опіки та піклування обов`язків.

У цій справі відсутня сукупність таких обставин. Зокрема, рішенням виконкому Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 124 від 24 серпня 2023 року (а.с. 65 в т. 1) встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , лише у спосіб спілкування з дитиною по телефону щовівторка з 17-ої до 18-ої години. Тобто цим рішенням органу опіки та піклування для забезпечення участі ОСОБА_1 у вихованні дочки не було зобов`язано ОСОБА_2 вчиняти якість дії чи утримуватися від чинення будь-яких дій.

З огляду на цю обставину, суд вважає, що дії/бездіяльність відповідача ОСОБА_2 ні в якому випадку не можна кваліфікувати як ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування (оскільки на неї цим рішенням ніякі обов`язки не покладалися), а тому і відповідальність за ч. 2 ст. 158 СК України вона нести не зобов`язана.

Під час ухвалення рішення суд, крім іншого, вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

До закінчення судових дебатів у справі сторони зробили заяви, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду нададуть докази про розмір витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. За таких обставин, у цьому судовому рішенні питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 спосіб його участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким способом:

1) надати ОСОБА_1 можливість вільно спілкуватися з дочкою засобами телефонного зв`язку в будь-який день тижня та час за винятком часу, коли дитина перебуває у закладі дошкільної освіти, та нічного часу;

2) зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати технічну готовність та придатність телефонного пристрою до спілкування дочки з батьком, а також надавати телефонний пристрій в розпорядження дитини для цієї мети;

3) встановити дні та години особистих побачень ОСОБА_1 з дочкою за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 два рази на місяць у суботу чи неділю з 10-ої до 18-ої години, враховуючи стан здоров`я дитини, без присутності матері за місцем проживання дитини;

4) визначити ОСОБА_1 час та період спільного відпочинку з дочкою за місцем його перебування за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 у літній та зимовий період протягом 7 днів підряд, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини, без присутності матері.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні на стороні позивача: орган опіки та піклування в особі Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, юридична адреса: вул. Соборності, б. 27, смт Козелець, Чернігівська область, 17000, .

Повний текст рішення складено та підписано 02 травня 2024 року.

Суддя: __________