У Х В А Л А

29 квітня 2024 року

м. Київ

права № 752/29450/21

провадження № 61-3770ск24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко Інна Олександрівна, на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором дарування,

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко І. О., засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2024 рокукасаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме, запропоновано:подати до суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі з належним обґрунтуванням пункту 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), на який заявник посилається, як на підставу касаційного оскарження судових рішень у справі № 752/29450/21; вказати відомості щодо електронного кабінету адвоката Головченко І. О.

17 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 04 квітня 2024 року, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко І. О., направив до суду касаційної інстанції заяву про усунення недоліків касаційної скарги та нову редакцію касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що заявник не виконав вимоги ухвали від 04 квітня 2024 року та не усунув недоліки повністю.

У статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладені вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставою касаційного оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року заявник вказує відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статей 77, 78, 79, 263 ЦПК України у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.

Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.

Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.

З касаційної скарги вбачається, що заявник належним чином не обґрунтував необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідних норм права (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Інших підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, уточнена редакція касаційної скарги не містить.

Верховний Суд зазначає, що виконання процесуальної вимоги щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідних пунктів згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення.

Крім того, частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими з чого вбачається, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має суттєве значення.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Заявник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 04 квітня 2024 року в частині належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко Інна Олександрівна, на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором дарування, визнати неподаною та повернути.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко