ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/1676/22
Номер провадження 22-ц/818/1395/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Березюк А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2024 року в складі судді Штих Т.В. у справі № 638/1676/22 за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Шевченківського відділу виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України Чорноморенко Анни Анатоліївни по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в порядку розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення,

в с т а н о в и в :

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 лютого 2008 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 84.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2022 року позов задоволено, шлюб між сторонами розірвано, вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2022 року задоволено частково, через неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи рішення скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 23 лютого 2008 року, актовий запис № 84, розірвано.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2023 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чорноморченко Анни Анатоліївни по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.

19 листопада 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бережнової Ю.Є. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.

Заява мотивована тим, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на дії (бездіяльність) органу ДВС, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.

15 січня 2024 року ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заява мотивовано тим, що його скарга від 24 вересня 2023 року була прийнята судом до провадження 06 жовтня 2023 року, а ухвала про відмову в її задоволенні постановлена 14 листопада 2023 року. Разом з тим, ОСОБА_1 не було дотримано вимог частини 8 статті 141 ЦПК України, а саме не подано відповідних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу протягом встановленого строку. Також, не надано доказів на підтвердження її вимог щодо понесених судових витрат. Вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн не є пропорційним до предмету спору.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу залишено без задоволення.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивована тим, що позивачка не довела вимоги щодо стягнення сум витрат на правову допомогу. У договорі від 01 листопада 2022 року про надання правничої допомоги розмір гонорару не визначений. У подальшому у додатковій угоді, яка долучена до заяви від 04 жовтня 2023 року про ухвалення додаткового рішення зазначено лише суми вартості наданих юридичних послуг, без визначення порядку обрахунку вказаних сум. У пункті 4 вказаної додаткової угоди від 04 жовтня 2023 року зазначено порядок розрахунку, де зазначено «оплата послуг здійснюється в готівковій або безготівковій формі, на протязі розгляду справи…..». З аналізу вказаного пункту вбачається, що порядок оплати не можливо зрозуміти, так як якщо дослівно перекласти «на протязі», то мова йде ( калька з російської мови) про протяг- сквозняк ( російська мова). Тож, визначити порядок оплати послуг за вказаною угодою складно. Також незрозуміле долучення до матеріалів рішення № 13/17 Ради адвокатів Харківської області від 21 липня 2021 року. Чи заявниця вважала, що суд самостійно повинен обрахувати, застосовуючи показники вказаного рішення суму витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Бережновою Ю.Є. Також суду не надано документів, які б свідчили про сплату позивачкою заявлених у додатковій угоді сум правової допомоги представникові Бережновій Ю.Є.

14 лютого 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бережнової Ю.Є. подала апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволення заяви про стягнення витрати на правничу допомогу на підставі відсутності факту їх сплати, суд фактично втручається у договірні відносини не будучи стороною цих відносин і примушує сторони Договору встановлювати інший порядок та період розрахунків (істотна умова), ніж вони погодили між собою. Відповідно до діючого законодавства, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Також зазначила, що витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 квітня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 отримано 03 квітня 2024 року (т. 2, а.с. 246);

ОСОБА_2 згідно трек номеру поштового відправлення рекомендоване повідомлення перебуває у точці видачі, станом на теперішній час зворотне повідомлення не повернулось до суду;

документ в електронному вигляді «Судова повістка» було надіслано Державному виконавцю Шевченківського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ Чорноморченко А.А. до його електронного кабінету (т. 2, а.с. 245);

представником ОСОБА_1 адвокатом Бережновою Ю. Є. отримано 05 квітня 2024 року (т. 2, а.с. 247).

11 квітня 2024 року на сайті Харківського апеляційного суду було розміщене оголошення на ім`я ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду (т. 2, а.с. 248-251).

12 квітня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Бережнової Ю.Є. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника (т. 2, а.с. 252).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (частина 3 статті 246 ЦПК України).

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Матеріали справи свідчать, що 01 листопада 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Бережновою Ю.Є. було укладено договір про надання правової допомоги (про захист). Відповідно до пункту 1.1. договору предметом цього договору є надання адвокатом правової допомоги клієнту з питань пов`язаних із захистом його прав та законних інтересів згідно заяви клієнта (т. 1, а.с. 158).

Відповідно до додаткової угоди № 3 до Договору про надання правової допомоги (про захист) № б/н від 01 листопада 2022 року складеної 04 жовтня 2023 року сторони визначили вартість послуг (гонорар), що надаються виконавцем замовнику при захисті прав та інтересів замовника в суді першої інстанції у справі № 638/1676/22 (провадження 4-с/638/95/23) (т. 1, а.с. 157).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги (про захист) № б/н від 01 листопада 2022 року складеного 18 листопада 2023 року виконавець виконав, а замовник прийняв наступні послуги у зв`язку з розглядом справи № 638/1676/22 (провадження 4-с/638/95/23) в Дзержинському районному суду м. Харкова: отримання скарги в Дзержинському суді м. Харкова, ознайомлення з матеріалами справи 12 жовтня 2023 року та 13 листопада 2023 року, складання та подання заперечень на скаргу боржника, явка виконавця у судові засідання 12 жовтня 2023 року та 09 листопада 2023 року, складання та подання до суду заяви про розгляд справи без присутності, складання та подача клопотання з додатками про долучення доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, надсилання сторонам, отримання рішення (ухвали) та додаткового рішення суду, які набрали законної сили. Загальна вартість послуг (гонорар) складає 16 000,00 грн ( т.1, а.с. 156).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи у запереченнях на скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця, ОСОБА_1 в інтересах якої діяв адвокат Бережнова Ю.Є., крім іншого зазначала, що докази на підтвердження розміру витрат, які стягувач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (т.1, а.с. 143).

Також, про це було зазначено адвокатом Бережновою Ю.Є. в заяві від 14 листопада 2023 року (т. 1, а.с. 145).

Натомість ОСОБА_2 заперечує проти вказаних розмірів витрат на правову допомогу та вважає їх не пропорційними.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Верховний Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20) дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Крім того, саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.

Враховуючи характер виконаної адвокатом Бережновою Ю.Є. роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відповідних документів зі сторони ОСОБА_1 , значимості таких дій у справі, та витраченого часу представником у даній справі, враховуючи той факт, що в суді першої інстанції адвокат Бережнова Ю.Є. приймала участь в судовому засіданні, а також заперечення ОСОБА_2 щодо визначеного заявником розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 8 000,00 грн.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження сплати нею витрат на правничу допомогу є безпідставним з огляду на таке.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження№ 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_1 не було дотримано вимог частини 8 статті 141 ЦПК України, а саме не подано відповідних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу протягом встановленого строку, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бережнова Ю.Є., зазначала як в запереченнях на скаргу від 10 листопада 2023 року так і в заяві від 14 листопада 2023 року, що докази на підтвердження судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення (т. 1, а.с. 139-143, 145), що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Саму ж заяву про винесення додаткового рішення було подано через систему «Електронний суд» 19 листопада 2023 року, тобто у встановлений п`ятиденний строк після постановлення 14 листопада 2023 року ухвали у справі, а отже з дотриманням вимог частини 8 статті 141 ЦПК України.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2024 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді витрат за надання правової допомоги понесених в суді першої інстанції в розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина