ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/4191/21
Номер провадження 22-ц/818/1069/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Березюк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року в складі судді Курганникової О.А. у справі № 641/4191/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 10 травня 2019 року між страховою компанією та Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (далі - ТОВ «УЛФ-ФІНАНС») було укладено договір страхування наземного транспорту № 636/19-Т/ХО1-803, за яким ПрАТ«СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mersedes-Benz», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

02 травня 2020 року в м. Харків на вул. Шевченка, 216 Б сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mersedes-Benz», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з рахунком товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Соллі Плюс» (далі - ТОВ «АД Соллі Плюс») №74153 від 29 травня 2020 року вартість матеріального збитку, причиненого власнику «Mersedes-Benz», д/н НОМЕР_1 становить 387 260,81 грн, які страховою компанією було відшкодовано на користь страховика.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BMW» д.н. НОМЕР_2 на час ДТП не була застрахована, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до відповідача.

Посилаючись на вказані обставини, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просило стягнути з ОСОБА_1 387 260,81 грн майнової шкоди в порядку регресу та судовий збір.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року позов ПрАТ «СК ««Арсенал Страхування» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ДТП, яка мала місце 02 травня 2020 року та внаслідок якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб сталася за відсутності вини ОСОБА_1 , то підстави для стягнення з відповідача виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу відсутні.

11 січня 2024 року засобами поштового зв`язку ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що провадження по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто, за нереабілітуючих обставин.

Зазначало, що у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягало припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, між тим, судом першої інстанції зарито провадження саме у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, що не свідчить про відсутність вини відповідача.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 12857/15930 від 23 вересня 2020 року, в дорожньо-транспортній ситуації водій ТЗ «Toyota» д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно п.13.1, п.12.4 ПДР України, а водій ТЗ «BMW» д.н. НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно п.10.1 ПДР України та з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 квітня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ПАТ «СК «Арсенал Страхування» отримано 01 квітня 2024 року (а.с. 162);

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 05 квітня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 163-164), що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки.

Від представника ПАТ «СК «Арсенал Страхування» - Мірошнікової Х.А. надійшло клопотання від 29 березня 2024 року про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 155-156).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 10 травня 2019 року між» ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування було укладено договір страхування наземного транспорту № 636/19-Т/ХО1-803, за яким останнє взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mersedes-Benz», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Страхова сума за вказаним договором становила 1200000 грн (а.с. 23).

02 травня 2020 року о 16.36 за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216 Б, ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Toyota» р.н. НОМЕР_3 , не дотримався безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем «BMW» р.н. НОМЕР_2 з подальшим наїздом на автомобілі «Mersedes-Benz» р.н. НОМЕР_1 та «ВАЗ» р.н. НОМЕР_4 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

01 червня 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» складено страховий акт № 006.01468820-1, відповідно до якого розмір страхового відшкодування що підлягає виплаті становить 387 260, 81 грн (а.с.25).

На підставі рахунку від 29 травня 2020 року вказана сума була перераховані ТОВ «АД Соллі Плюс» згідно з платіжним дорученням № 265 від 05 червня 2020 року ( а.с.26, 33).

За висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 195/05-20, складеного 27 травня 2020 року ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Mersedes-Benz», д/н НОМЕР_5 , складає 506685,04 грн (а.с. 27).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінчення строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 38). Як вбачається з вказаної постанови, вирішуючи питання про закриття провадження суд першої інстанції зазначав, що протокол про адміністративне правопорушення щодо недотримання водієм ОСОБА_3 п.13.1 ПДР України не складався, а в діях водія ОСОБА_1 відсутні невідповідності вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Відповідно до висновку експерта Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл проф. М.С. Бокаріуса № 12857/15930, складеного 23 вересня 2020 року за результатами проведення судової автомеханічної експертизи, в даній ДТП водій автомобіля «Toyota» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно п.13.1, п.12.4 ПДР України, водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно п. 10.1 ПДР України. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «BMW», а відповідно і ДТП в цілому для водія автомобіля «Toyota» ОСОБА_3 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 13.1 ПДР України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Від дій водія ОСОБА_1 не залежала технічна можливість виникнення даної ДТП. Від дій водіїв «Mersedes-Benz» та ВАЗ не залежала технічна можливість уникнення виникнення даної ДТП. В даній дорожній ситуації дії водія «Toyota» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 13.1. ПДР України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникнення даної ДТП. Дії водія автомобіля «Toyota» ОСОБА_3 , який рухався в населеному пункті зі швидкістю, яка перевищувала 50 км/год, не відповідали вимогам п. 12.4. ПДР України, однак дані невідповідності, з технічної точки зору, не знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП, з причин, які вказані у дослідницькій частині висновку. В діях водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП (а.с. 101 - 105).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов:

до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування) (стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі№ 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині 2 статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, яка не є реабілітуючою обставиною. Проте, в ході судового розгляду вказаної справи було проведено судову автомеханічну експертизу, яка спростовує факт наявності вини відповідача в скоєнні ДТП, оскільки експертом було встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідносте вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Зважаючи, що вказаний висновок експерта позивачем не спростовано, доказів вини у спричинені шкоди саме відповідачем страховою компанією не надано, суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина