Провадження № 2/947/210/24
11.04.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Огренич І.В.
за участю секретаря - Грабової Т.П.,
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Селезньова Т.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи, у подальшому надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка та треті особи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, в зв`язку з чим, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою позивача ОСОБА_1 (актовий запис про народження №469 Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 08.04.2004).
Позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (актовий запис про шлюб №867 Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.06.2021).
З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2021 відповідачка ОСОБА_2 народила дитину, проте при виписці з пологового будинку відмовилась її забрати, у зв`язку з цим, 04.05.2021 написала заяву на ім`я Директора КНП «Пологовий будинок № 7» ОМР, в якому просила, у зв`язку з її неповноліттям, видати дитину її законному представнику (батьку) ОСОБА_1 .
Оскільки на час народження дитини мати була неповнолітньою особою, про наміри щодо відмови було повідомлено позивача ОСОБА_1 (батька матері та відповідно діда малолітньої новонародженої дитини), який не надав згоди на залишення дитини в пологовому будинку.
Враховуючи викладене, новонароджену 30.04.2021 відповідачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитину чоловічої статі було передано 06.05.2021 позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є власником частини зазначеного будинку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
19.05.2021 Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено актовий запис № 639 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та видано Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 в якому в графі мати зазначено « ОСОБА_2 », в графі «батько» - ОСОБА_1 .
Малолітня дитина та відповідачка ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідками Департаменту надання адміністративних послуг за №Г7-155043-ф/л від 05.10.2022 та за №Г4-138476 ф/л від 19.10.2019.
Проте, відповідачка ОСОБА_2 , за адресою реєстрації не проживає з 2020 року по теперішній час. За цей період часу жодного разу до дитини не з`являлась та жодного інтересу до свого сина не проявляє (акт про не проживання від 08.08.2022, за підписом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , підписи засвідчено головою ОСОН КМ «Люстдорф»).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , який є біологічним дідусем малолітнього, самостійно, без допомоги відповідачки, виконує обов`язки по утриманню дитини та виховує онука, забезпечує йому належні умови для життя та розвитку. Мати дитини долею сина та станом його здоров`я не цікавиться, матеріально не утримує, самоусунулась від його виховання, що також підтверджується матеріалами справи.
Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання і розвитку дитини, в тому числі: обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інші обов`язки.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, отже ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини.
Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.
Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачці виконувати свій юридичний обов`язок по вихованню дитини та позбавляли її реальної можливості вчиняти відповідні дії. Суд вважає доведеним факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, яка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.
Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування, що відповідає вимогам ст.60 ЦК України.
Частиною 4 ст. 167 СК України, встановлене переважне право баби, діда дитини, повнолітніх братів, сестер та інших родичів у разі неможливості передати дитину після позбавлення батьківських прав одному з батьків.
Згідно Висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР від 11.03.2024 за №282/01-11 вбачається, що Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 опікуном малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому суд роз`яснює, що згідно положень ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Також, згідно ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Судом було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обв`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
У відповідності до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків.
Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
При цьому суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.4,10,12,13,19,81,211,247,258,259,273,280-282,354-355,430 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: невідомий, адреса: АДРЕСА_1 ) - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН:невідомий, адреса: АДРЕСА_1 ) у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: невідомий, адреса: АДРЕСА_1 ) опікуном малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: невідомий, паспорт ID № НОМЕР_2 , виданий 23.07.2019 року, орган, що видав документ 5112, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: невідомий, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 10.05.1999 року) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2022р. та до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2024.

Суддя: ОгреничІ.В.