Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2024 смт Тиврів 145/742/21

2/145/98/2024

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О. ,

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 03.09.2008 він придбав будинок та земельну ділянку розміром 0,6 га в АДРЕСА_1 .

На краю його земельної ділянки, біля межі з сусідкою ОСОБА_5 , на балансі сільської ради перебуває земельна ділянка шириною 5м, яку відповідач ОСОБА_2 експлуатує протягом п`яти років. За цей час з його земельної ділянки відорав шість соток землі.

Для проведення приватизації належної йому земельної ділянки потрібно було визначити її межі.

Сільська рада, в особі відповідачки ОСОБА_3 , яка займала посаду голови сільської ради та відповідачки ОСОБА_4 , яка займала посаду землевпорядника сільської ради, без його згоди та участі, замість сусіда ОСОБА_5 , орієнтиром для приватизації визначили ОСОБА_2 , який рахується користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , хоча реєстрації та житлового приміщення у нього в с. Гришівці не було і немає.

Представник Інституту землеустрою зробив заміри. Після обробки даних замірів виявилось, що ОСОБА_2 використовує частину його земельної ділянки у розмірі шести соток, таким чином шість соток землі не були враховані до його земельної ділянки під час приватизації, а тому він приватизував не 35 соток, а 29.

В Інституті землеустрою йому дали заміри (в метрах), які потрібно було доміряти до 29 соток вже приватизованої земельної ділянки.

Він неодноразово із даним питанням звертався із заявами до сільської ради, з вимогами відміряти йому шість соток землі, для її подальшої приватизації, які відповідачка ОСОБА_3 постійно ігнорувала.

До цього часу ним приватизовано 0,2943 га землі, замість 0,35 га.

Просить винести рішення відносно присутності ОСОБА_2 на території присадибної земельної ділянки во АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав і просить його задоволити з підстав наведених у заяві. Пояснив, що за ним рахується земельна ділянка прощею 0,60 га, з неї: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, та 0,35 га для ведення особистого селянського господарства. Однак після проведених замірів Інститутом землеустрою йому відміряно - 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, та 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, замість 0,35 га., цими земельними ділянками ОСОБА_2 не користується. На його думку за ОСОБА_2 рахується 0,06 га, які йому не доміряли і які він не приватизував. Користується ОСОБА_2 зазначеною земельною ділянкою розміром 0,06 га шість років.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов визнає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнає, зазначає, що на земельну ділянку позивача не претендує.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, хоча про дату і час судового засідання повідомлена у порядку, встановленому законом. Причин неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду у її відсутності не надходило.

Відзиви від відповідачів до суду не надходили.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що із земель комунальної власності в межах АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 відведено 0,2500 га та 0,2943 га, загальна площа земельних ділянок 0,5443 га, що стверджується проектом землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства (а.с.15-21).

Згідно витягів з ДЗК про земельну ділянку, сформованих 05.10.2018 (а.с. 96-101) відсутня інформація про власника земельної ділянки кадастровий номер :03:001:083, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки :03:001:0084, площею 0,2943 га, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

З огляду на вище викладене, суд не вбачає порушення права ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, оскільки він не набув права власності на вищезазначені земельні ділянки, що є предметом спору. Також суд вважає, що доказів того, що ОСОБА_2 створює будь-які перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві власності, суду не надано та в судовому засіданні не встановлено, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 141, 200, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 23 квітня 2024 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.