КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/16002/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7152/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сіромашенко Н.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малахов Максим Сергійович про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року до представник ОСОБА_1 - адвокат Базик О.П. звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просив розірвати договір довічного утримання, укладений 23 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судові витрати покласти на відповідача (а.с. 2-4).

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач є одинокою людиною, яка часто хворіє і потребує сторонньої допомоги. У березні 2018 року до позивача звернулися раніше невідомі йому особи, які представилися соціальними працівниками та запропонували йому послуги по його утриманню.Зокрема, 03 березня 2018 року позивача запросили до приватного нотаріуса Малахова М.С., де він познайомився з ОСОБА_3 . Останній повідомив позивача про те, що він є представником ОСОБА_2 , яка буде за ним (позивачем) доглядати, сплачувати за комунальні послуги, виплачувати йому щомісяця грошові кошти та допомагати продуктами харчування, а за це ОСОБА_1 має переоформити на неї свою квартиру. Однак, як пояснив ОСОБА_3 , квартира перейде у власність ОСОБА_2 тільки після його смерті. Після зазначеного позивач у вказаний день підписав договір довічного утримання.

За умовами вказаного договору позивач зобов`язаний передати у власність ОСОБА_2 належну йому квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого, відповідач зобов`язувалася забезпечувати позивача утримуванням довічно на умовах договору, а саме: сплачувати щомісяця 1 200,00 грн., та сплачувати житлово-комунальні послуги. Крім того, в договорі вказано, що позивач начебто отримав одноразове грошове утримання у розмірі 110 000,00 грн. перед підписанням договору, однак, позивач не отримав вказаної суми.

Зазначав, що пунктом 9 договору передбачено, що сума щомісячного грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням індексу інфляції. При цьому, з самого початку дії договору Відповідач жодного разу не сплачував індексував суму.

Таким чином, позивач вважав, що оскільки середній індекс інфляції за 2018 рік склав 109,8%, то Відповідач зобов`язана була сплачувати в 2018 році щомісячне грошове утримання в розмірі 1 317,60 грн., а не 1 200,00 грн.; в 2019 році середній рівень інфляції склав 104,1%, таким чином відповідач зобов`язувалася сплачувати в 2019 році щомісячне грошове утримання в розмірі 1 249,20 грн., а не 1200,00 грн.; в 2020 році середній рівень інфляції склав 105%, таким чином відповідач зобов`язувалася сплачувати в 2019 році щомісячне грошове утримання в розмірі 1 260,20 грн., а не 1 200,00 грн.; в 2021 році середній рівень інфляції склав 110%, таким чином відповідач зобов`язувалася сплачувати в 2019 році щомісячне грошове утримання в розмірі 1 320,00 грн., а не 1 200,00 грн.

Окрім того, вказував, що починаючи з березня 2022 року відповідач припинила сплачувати позивачу щомісячне грошове утримання, а також оплачувати комунальні послуги.

Зазначав, що пунктом 15 договору передбачено, що істотними умовами договору вважатимуться вчасна оплата щомісячних платежів і довічне проживання відчужувача у вказаній квартирі. Пунктом 16 Договору передбачено, що він може бути розірваним у випадку невиконання його істотних умов (а.с. 2-4).

21 квітня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Андрощук Ю.П. направив до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 37-41).

Мотивував відзив тим, що твердження позовної заяви, що позивач не отримав одноразове грошове утримання у розмірі 110 000 грн. є бездоказовим та таким, що не відповідає дійсності і спростовується підписом позивача у договорі довічного утримання. Стосовно сплати індексації щомісячних виплат зазначав, що на день подання відзиву вся індексація сплачена у повному обсязі, у сумі 666,2 грн. за період 2018-2022 роки.

Також звертав увагу суду, що відповідно до п. 9 оспорюваного договору довічного утримання сума грошового щомісячного утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією державної служби статистики України. Несвоєчасна оплата індексації не є порушенням істотних умов договору.

Таким чином, з урахуванням індексу інфляції за 2018 рік у 109,8% інфляція за 2018 рік склала 9,8%, тобто з урахуванням суми щомісячного грошового утримання у 1 200 грн. сума індексації за 2018 рік складає 117,60 грн. Аналогічним чином, індексація за 2019 рік складала 49,20 грн., за 2020 рік - 60,20 грн. і за 2021 рік - 120 грн. Ці обрахунки цілком корелюють з наведеними у позовній заяві. Сума невиплаченої індексації за 2018-2021 роки склала 347 грн. 00 коп. Індексація за 2022 рік склала 271, 2 грн. при річному індексі інфляції у 22,6%, які теж було сплачено відповідачкою.

Посилання позивача на ст. 751 Цивільного кодексу України вважав недоречним, оскільки сторони договору владнали питання індексації у свій власний спосіб в порядку ч. 3 ст. 6 ЦК України. Крім того, зауважував, що порядку індексації доходів за договором довічного утримання не існує, оскільки Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» серед доходів, які підлягають індексації, не містить доходів від договорів довічного утримання. Зазначав, що наразі дія даного Закону зупинена Прикінцевими положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік». Таким чином, заборгованість по індексації на сьогодні відсутня, і несплата індексації не є порушенням істотних умов договору, а відтак, не є підставою для його розірвання.

Представник відповідача наголошував, що щодо повної несплати щомісячного грошового утримання з березня 2022 року позивач вводить суд в оману. Пояснював, що дійсно, у березні та квітні 2022 року внаслідок введення військового стану через збройну агресію проти України відповідачка виїхала за кордон та протягом двох місяців була позбавлена можливості сплачувати щомісячне утримання. Крім того, поштове відділення 03056, на яке зазвичай відправлялися грошові перекази, припинило роботу у березні і квітні 2022 року, відтак, як тільки така можливість з`явилася, заборгованість була майже повністю погашена у травні 2022 року одним переказом на 3500 грн. на найближче працююче відділення НОМЕР_1 . Ще одним переказом у серпні 2022 року на суму 3300 грн. було частково закрито сплату утримання за червень, липень і серпень 2022 року.

Починаючи з вересня і по теперішній час оплата щомісячного утримання та комунальних послуг сплачується регулярно, вчасно і у повному обсязі. Також у серпні 2022 року було погашено заборгованість зі сплати комунальних послуг, і станом на час подачі даного відзиву жодної заборгованості ні по щомісячних платежах, ні по сплаті комунальних послуг, ні по індексації відповідно до договору не існує.

Крім того, зазначав, що позивач жодного разу не звертався до відповідачки з будь-якими претензіями щодо несплати або недоплати щомісячних платежів. Звертав увагу на те, що коли у позивача змінився постачальник комунальних послуг (електроенергія), він не повідомив про це відповідачці, хоча був зобов`язаний це зробити протягом 15 днів відповідно до п. 8 договору (а.с. 37-41).

26 червня 2023 року представник позивача - адвокат Базик О.П. направив до суду відповідь на відзив, в якій підтримував позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 61-65).

У вказаній відповіді на відзив зазначав, що відповідач з березня 2022 року по сьогоднішній день не сплачує позивачу жодної суми щомісячного грошового утримання, а також не оплачує комунальні послуги. Вказував, що позивачем надаються копії квитанцій на сплату за житлово-комунальні та інші послуги, з яких вбачається, що станом на 2022 рік та 2023 рік існує заборгованість за сплату за житлово-комунальних послуг.

Окрім того, наголошував, що починаючи з березня 2022 року по теперішній час, позивач не отримав жодної суми щомісячного утримання, як це передбачено пунктами 8, 9 договору довічного утримання. Зазначав, що оскільки ще в 2018 році ОСОБА_1 отримав перелом шийки лівого стегна, з 2018 році по сьогоднішній день, ОСОБА_1 майже не виходить на вулицю, тому з самого початку підписання договору довічного утримання позивач передав свій картковий рахунок відповідачу, оскільки він не має можливості ходити на поштове відділення. Відповідач, знаючи про проблеми зі здоров`ям ОСОБА_1 , свідомо не сплачує суму щомісячного грошового утримання на його картковий рахунок. Звертав увагу суду на те, що хоч відповідач і стверджує, що ним було оплачено одноразове грошове утримання у розмірі 110 000,00 грн., однак ним не надається жодного доказу, який би підтверджував вказане твердження. На переконання представника позивача, матеріалами справи повністю підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору довічного утримання і такі порушення умов договору є підставою для його розірвання (а.с. 61-65).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малахов М.С. про розірвання договору довічного утримання відмовлено (а.с. 102-111).

Не погодившись з рішенням районного суду, 18 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Базик О.П. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги; судові витрати покласти на відповідача (а.с. 114-119).

Апеляційну скаргу мотивував тим, що в оскаржувану рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем не було порушено істотні умови договору довічного утримання від 23 серпня 2018 року № 285. Вказаний висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи в наявним в матеріалах доказам.

В оскаржуваному рішенні суддя посилалась на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 466/8743/18 та від 10 травня 2023 року у справі № 756/3891/21 про те, що невиконання набувачем за договором довічного утримання обов`язку зі сплати індексації щомісячного грошового утримання є підставою для розірвання договору. Враховуючи той факт, що положення договору, які суперечать чинному законодавству України, є нікчемними, суд не мав би брати до уваги п. 9 договору про те, що несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.

Крім того, відповідачем жодним чином не аргументовано, яким чином введення воєнного стану на території України вплинуло на її обов`язок сплачувати позивачу щомісячне грошове утримання. При цьому, судом не враховано ту обставину, що позивач, залишившись без щомісячного грошового утримання, знаходився у більш вразливому становищі ніж відповідачка.

Також, судом першої інстанції не наведені жодні мотиви, чому нею було відхилено докази позивача про несплату комунальних послуг відповідачем, про те, що за станом здоров`я позивач не має можливості приходити на поштове відділення і отримувати щомісячне грошове утримання.

Звертав увагу, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки в оскаржуваному рішенні суд не зазначив мотиви, з яких суд вважав позовні вимоги необґрунтованими.

Крім того, судом не застосовано п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Посилався на постанову Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/8084/21, відповідно до якої «несплата матеріального забезпечення з утримання (догляду), передбаченого умовами договору довічного утримання, є істотним порушенням умов такого договору та підставою для його розірвання. Тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного тримання (догляду), що може проявлятись вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача бо у вигляді повного невиконання вказаних дій. Частина 2 ст. 651 ЦУ України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору».

Таким чином, вважав, що матеріалами справи повністю доведено факт невиконання відповідачем умов договору довічного утримання і такі порушення умов договору є істотними (а.с. 114-119).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Андрощук Ю.П. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін (а.с. 145-146).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Базик О.П. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Андрощук Ю.П. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси про що у справі є докази. Поштові повідомлення позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Поряд з цим, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Базик О.П. підтвердив факт належного повідомлення позивача. Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Андрощук Ю.П. повідомив до суду, що відповідачка ОСОБА_2 перебуває за межами України з початку введення воєнного стану, проте повідомлена та обізнана про розгляд справи апеляційним судом. Третя особа приватний нотаріус Київського МНО Малахов М.С. сповіщений врученням поштового повідомлення 04 березня 2024 року про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення (а.с. 132-141, 144, 151).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якої діяв представник ОСОБА_3 , було укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С., зареєстровано в реєстрі за № 285 (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 1 Договору ОСОБА_1 передав у власність, а набувач ОСОБА_2 отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 та взамін чого ОСОБА_2 зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору. Вказана квартира, яка відчужується складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 33,10 кв.м., у тому числі жилою площе. - 15,20 кв.м.

Пунктом 2 Договору визначено, що відчужувана квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_1 та належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 березня 2016 року Відділом (органом) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, згідно з розпорядженням орган приватизації від 30 березня 2016 року, № 2603. Проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за відчужувачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно : 00, номер запису про право власності 14104490. Відповідно до Звіту про оцінку майна, вижатого ПП «СВІТЛИЦЯ-НОВА» 23 березня 2018 року, ринкова вартість відчужуваної квартири становить 100 023,00 грн. Ціну відчужуваної квартири сторонами визначено в розмірі 100 023,00 грн., як таку, що відповідає їх домовленості.

Пунктом 7 Договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_1 , тобто забезпечувати виключно грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо.

Пунктом 8 Договору встановлено, що сторони домовились, що утримання оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 1 200 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу способом, вказаним у п. 9 цього Договору.

Крім вищевказаної суми, набувач зобов`язаний щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги за квартиру у строки, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). У разі неможливості оплатити набувачем житлово-комунальні послуги, він попереджає про це відчужувача не пізнішу, ніж за 10 календарних днів до строку сплати відповідних платежів та перераховує відчужувачу способом, вказаним в п. 8 цього договору суму коштів, необхідних для сплати житлово-комунальних платежів, оплачуваних щомісячних витрат на житлово-комунальні послуги. До оплачуваних щомісячних витрат на житлово-комунальні послуги належать: послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (в обсязі: гаряча вода до 4 куб. м, холодна вода до 4 куб.м) та електроенергія в обсязі до 10 кВт год. за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Якщо на момент укладання цього договору відчужувач не користувався якимось видом вищезазначених послуг, а згодом почав ними користуватись, він зобов`язаний протягом п`яти календарних днів письмово повідомити про це набувача. Вартість підключення послуги набувачем не сплачується. У випадку зміни тарифів на вищезазначені послуги відчужувач зобов`язаний письмово повідомити про це набувача. У випадку несвоєчасного повідомлення відчужувачем про зміну тарифів набувач не несе відповідальності за виникнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 9 Договору грошове утримання буде щомісячно виплачуватись поштовим переказом, починаючи з моменту укладення цього договору не пізніше 15 числа поточного місяця за адресою: АДРЕСА_2 , або на картковий рахунок, відкритий на ім?я відчужувача у будь-які банківській установі України. У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання чи банківських реквізитів, відчужувач зобов`язаний вчасно (за п`ятнадцять днів до сплати наступного платежу) в письмовій формі повідомити про це набувача за адресою: АДРЕСА_3 . Сума грошового щомісячного утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін з інформацією Державної служби статистики України. Не своєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.

Згідно з п. 10 Договору одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 110 000,00(сто десять тисяч) гри., які відчужувач отримав повністю від представника набувача перед підписанням цього договору. Одноразове грошове утримання не підлягає перегляду та не індексується, надається відчужувачу для забезпечення себе всім необхідним для повноцінного життя.

Відповідно до п. 12 Договору при надходженні грошового переказу на поштове відділення за місцем проживання відчужувача коштів відповідно до п. 7, п. 8, п. 9 цього Договору, зобов`язання набувача за цим договором за відповідний місяць вважаються виконаними в повному обсязі. У разі неотримання поштового переказу відчужувачем після його надходження на поштове відділення за місцем проживання відчужувача набувач має право отримати цей грошовий переказ після його повернення відправнику, і взяти ці кошти на відповідальне зберігання. Набувач зобов`язаний виплатити вищезазначені неотримані відчужувачем кошти за зверненням відчужувача.

Відповідно до п. 15 Договору істотними умовами договору вважатимуться вчасна оплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі, відчужувач приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання в належному стані. Відчужувачу роз?яснено Правила користування приміщеннями житлових будинків. Відчужувач несе повну відповідальність за шкоду, спричинену його діями третім особам в процесі використання квартири для свого проживання.

Згідно з п. 16 цей Договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов, і відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін - у судовому порядку. При розірванні договору у добровільному порядку відчужувач зобов`язаний повернути набувачу усі витрати, які набувач поніс при виконанні договору протягом його дії згідно п.п.7-9 цього Договору.

Відповідно до п. 23 у випадках, не передбачених цим Договором сторони керуються чинним законодавством України.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (ст. 751 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог про розірвання договору довічного утримання, посилався на те, що відповідач не виконувала свої зобов`язання за договором в частині несплати одноразового грошового утримання у розмірі 110 000,00 грн., неналежно виконувала зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів з березня 2022 року, а також не виконувала обов`язків щодо сплати комунальних платежів з березня 2022 року.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів перевірила та частково погодилась з такими доводами позивача.

Оскільки відповідно до пункту 10 Договору довічного утримання, одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 110 000,00 (сто десять тисяч) гри., які відчужувач отримав повністю від представника набувача перед підписанням цього договору, суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача щодо неотримання вказаної суми.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не заперечувала факту, що вона не сплачувала позивачу щомісячні платежі з березня 2022 року по квітень 2022 року та комунальні послуги, пояснивши дану обставину введенням в державі воєнного стану з 24 лютого 2022 року, своїм вимушеним переїздом з місця постійного проживання, що стало причиною затримки платежів. Крім того, посилалась на припинення роботи поштового відділення № 03056.

З наданих відповідачкою квитанцій вбачається, що відповідачка сплачувала позивачу 21 травня 2022 року суму 3 500 грн., 06 серпня 2022 року на суму 3 300,00 грн. шляхом поштового переказу на поштову адресу позивача. Крім того, надала до суду докази сплати платежів 08 вересня 2022 року на суму 1 100, 00 грн., 12 жовтня 2022 року на суму 1 100,00 грн., 09 листопада 2022 року на суму 1 200,00 грн., 05 грудня 2022 року на суму 1200 грн. шляхом поштового переказу на поштову адресу позивача (а.с. 45).

Крім того, відповідачкою надані квитанції оплати за житлово-комунальні послуги: 11.09.2022 - на загальну суму 4 271,42 грн.; 07.11.2022 року - 756 грн.; 22.12.2022 року - 1153 грн.; та грошові перекази: 20.04.2023 року - 667 грн.; 21.04.2023 року - 660 грн. (а.с. 43-53).

Поряд з цим, за наданими представником відповідача повідомленнями ОСОБА_1 станом на 01 липня 2022 року нарахована заборгованість - 4 291 грн. 52 коп.; 2 140,86 грн. утримання будинків та прибудинкової території; 767,98 грн. - водопостачання та водовідведення і 2 629,67 грн. за теплову енергію (а.с. 08-11).

ОСОБА_1 нарахована наступна заборгованість за житлово-комунальні послуги: вересень 2022 року - 2833.38 грн., жовтень 2022 року - 3 065,82 грн.; листопад 2022 року - 3 296,08 грн.; грудень 2022 року - 3 527,10 грн.; січень 2023 року - 4 709,02 грн.; березень 2023 року - 884,62 грн. (сплачено у березні 2023 року - 4 710 грн.) (а.с. 66-74).

Відповідачкою не заперечувалось, що остання порушувала умови договору довічного утримання щодо сплати комунальних послуг за період з березня 2022 року по квітень 2022 року у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

Поряд з цим, наявні у справі докази свідчать, що значні суми заборгованості існували і не були погашені станом на 01 липня 2022 року на час звернення позивача із зазначеним позовом та частково погашені відповідачкою лише у березні 2023 року (а.с. 69).

Надані квитанції про часткову сплату грошових коштів ОСОБА_3 , якій діючи від імені ОСОБА_2 підписував Договір, не можуть бути взяті до уваги, оскільки Договором довічного утримання передбачено виконання обов`язків утримання саме на ОСОБА_2 і покладення таких на ОСОБА_3 вказаним Договором не передбачено.

Позивач ОСОБА_1 1953 р.н., є особою похилого віку, має захворювання з порушенням рухомого апарату, що підтверджується наданими до районного суду доказами (а.с. 7, 70).

З цих підстав, суд апеляційної інстанції відхилив доводи відповідачки, що позивач своєчасно не отримував перекази.

Встановлені по справі обставини і докази свідчать, що зобов`язання щодо сплати комунальних послуг відповідачкою ОСОБА_2 були порушені, що підтверджується матеріалами справи, а тому наявні підстави для висновку про істотне порушення умов договору.

Щодо доводів сторони позивача про несплату ОСОБА_2 індексації грошового утримання.

Обов`язок набувача сплатити індексацію грошового утримання сторони передбачили у пункті 9 договору довічного утримання, проте, сплата індексації грошового утримання не відноситься до істотних його умов, визначених у пункті 5 договору.

Пунктом 9 Договору передбачено, що несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.

Поряд з цим, судом встановлено і відповідачкою ОСОБА_2 не спростовано, що з часу укладення договору довічного утримання 23 березня 2018 року та протягом 2018-2022 років відповідачка ОСОБА_2 не виконувала умови пункту 9 Договору, а виконаний нею платіж щодо сплати індексації на суму 667 грн. підтверджується квитанцією про сплату 20 квітня 2023 року тобто після звернення позивача ОСОБА_1 із зазначеним позовом у серпні 2022 року (а.с. 43).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 29 серпня 2018 року в справі № 755/1226/17-ц (провадження № 61-1677св17) зазначено, що «вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про розірвання договору довічного утримання, оскільки відповідач не надав доказів належного виконання ним своїх обов`язків, передбачених пунктами 7 та 8 договору довічного утримання, зокрема, щодо сплати у повному обсязі матеріального утримання, надання позивачу у будь-який спосіб коштів для оплати комунальних послуг та відшкодування інфляційних втрат. […] Доводи касаційної скарги про те, що законом не передбачено індексацію матеріального забезпечення за договором довічного утримання, є безпідставними, оскільки така індексація передбачена статтею 751 ЦК України. Посилання у касаційній скарзі на пункт 8 договору довічного утримання, яким передбачено, що несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору, не заслуговує на увагу, оскільки зазначена умова договору не звільняє відповідача від виконання зобов`язань щодо індексації матеріального забезпечення».

Прийнявши до уваги факт перерахування відповідачем щомісячних коштів позивачу, суд першої інстанції не врахував передбачений договором порядок сплати індексації (платежем у лютому чергового року за весь попередній рік).

Проте, встановивши обставини щодо невиконання відповідачем обов`язку зі сплати сум індексації щомісячного грошового утримання, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про відсутність підстав для розірвання договору та відмову в задоволенні позову.

Посилання суду першої інстанції на пункт 8 договору довічного утримання, яким передбачено, що несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору, не заслуговує на увагу, оскільки зазначена умова договору не звільняє відповідача від виконання зобов`язань щодо індексації матеріального забезпечення.

Таким чином, оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 992,40 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, сплата якого підтверджується квитанцією від 12 серпня 2022 року (а.с. 1), та 1 488,60 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією від 22 січня 2024 року (а.с. 127).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малахов Максим Сергійович, про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 23 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим Максимом Сергійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 285.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - 992 грн. 40 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1488 грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 квітня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова