РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 562/2431/23

Провадження № 22-ц/4815/197/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2023 року, ухвалене в складі судді Кушніра О.Г., повний текст рішення складено15 листопада 2023 року у справі № 562/2431/23

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 27 квітня 2023 року на перехресті вул. Орлова та Буковинська в м. Рівне з вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Ford Focus» з державними реєстраційними номерними « НОМЕР_1 » сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої був пошкоджений належний їй автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» з державними реєстраційним номером « НОМЕР_2 ». Про настання страхового випадку було повідомлено страхову компанію ПАТ НАСК «Оранта», якою їй виплачено страхове відшкодування в розмірі 132 280,37 грн.

Оскільки суми виплаченого страхового відшкодування недостатньо для відновлення пошкодженого транспортного засобу позивач, вважає, що відповідач має сплатити різницю між вартістю завданого збитку і сумою страхового відшкодування, що становить 116809,85 грн.

Просила суд стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та розміром виплаченого страхового відшкодування, а також судові витрати.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 91590 (дев`яносто одна тисяча п`ятсот дев`яносто) грн. 22 коп. та 22216 (двадцять дві тисячі двісті шістнадцять) грн. 29 коп. судових витрат.

У решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом враховано що висновок експертного дослідження, калькуляція та ремонтна калькуляція містять суперечливу інформацію щодо пошкоджень автомобіля та розміру збитку внаслідок ДТП. Вважає, що висновок авто товарознавчого дослідження не є належним, достовірним та допустимим доказом. Позивач не надав доказів недостатності страхової виплати у розмірі 132280,37 грн для повного відшкодування матеріальної шкоди.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи останньої, просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

Установлено, що 27 квітня 2023 року о 16:56 годині на перехресті вулиць Орлова-Буковинська в м. Рівне з вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Ford Focus» з державними реєстраційними номерними « НОМЕР_1 » сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої був пошкоджений автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» з державними реєстраційним номером « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_3 , який належить позивачу.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АТ/3299638 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілого, визначено у розмірі 160000 грн., франшизи 2500.

30 травня 2023 року за заявою ОСОБА_1 страховиком ПАТ «НАСК «Оранта» здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 132280,37 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №27131.

Згідно висновку експерта №348.23ЕД від 12 червня 2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» з державними реєстраційним номером « НОМЕР_2 », пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді 27 квітня 2023 року на момент ДТП становить 249090,22 грн.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц.

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Убачається, що розмір страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта», у даній справі, у сумі 132280,37 грн. визначила з урахуванням передбаченого розміру франшизи 2500 грн., коефіцієнту фізичного зносу 26 % та інших вимог .

Позивач погодився з такою оцінкою заподіяної автомобілю шкоди і за власним бажанням отримав страхову суму.

Таким чином різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком - врахуванням ПДВ та зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Тому суд першої інстанції установивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, зробив правильний висновок, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 91590,22 грн.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертного дослідження №348.23ЕД від 12 червня 2023 року, наданого позивачем, не є належним та допустимим доказом у справі безпідставні, оскільки відповідачем не надано будь яких доказів на спростування висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 12 червня 2023 року та не спростовано визначений розмір матеріального збитку, а отже не доведено, що розмір матеріального збитку визначено експертним дослідженням неправильно.

Крім того, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування результатів дослідження від 12 червня 2023 №348.23ЕД.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2023 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 травня 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.