Провадження №2-о/523/27/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Куяльницької сільської ради Подільського району, Одеської області, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини чоловіка та жінки без шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В обгрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилається на те, що однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 вони проживали з 2000 року, а з 2005 року постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільно господарство, мали спільний бюджет, їздили на відпочинок, займались благоустроєм будинку АДРЕСА_2 ), фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Спільних дітей не мають. На час спільного проживання в інших шлюбах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували.

Вказаний факт їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується заявами сусідів в акті: ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , іншими доказами, які додані до справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , яке 20.09.2023 року видано Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що 20.09.2023 року складено відповідний актовий запис № 1865.

ОСОБА_1 організувала його поховання, як дружина, оплатила організацію та проведення поховання, поминальний обід, про що свідчать договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 22.09.2023 року № 114785, договір-замовлення від 22.09.23 року, меню поминального столу від 22.09.2023 року.

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0043, земельної ділянки , кадастровий номер :03:001:0044, які розташовані за адресою АДРЕСА_5 та які мають цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства відповідно, а також домоволодіння з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 43,6 кв.м., яке розміщене за адресою: АДРЕСА_5 .

Для отримання спадщини померлого ОСОБА_2 . заявниці потрібно встановити факт проживання з ним однією сім`єю, оскільки шлюб між ними не зареєстровано. Факт проживання однією сім`єю більше п`яти років може бути встановлення лише за рішенням суду, а тому і виникла необхідність для звернення з цією заявою.

До суду надійшла заява від Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визнання позову та про подальший розгляд справи без участі заінтересованої особи.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, повідомлялась про слухання справи належним чином.

Від представника заявника до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності. Заяву підтримує в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ( а.с.9).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом з 2000 року. З 2005 року проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджується заявами сусідів, які живуть поряд, приходили до них до дому, спілкувались з нею та її чоловіком, про що свідчить акт від 05.12.2023 року, де їх підписи завірені керівником ОСОН «Суворовський» в місті Одесі. Із вказаного акту вбачається, що ОСОБА_1 із ОСОБА_2 з 2005 року і до його смерті жили однією сім`єю в будинку АДРЕСА_6 . Спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом, спільно сплачували комунальні платежі, несли спільно витрати по утриманню будинку, спільно робили ремонт у будинку, обробляли присадибну ділянку.

Доказом проживання ОСОБА_2 однією сім`єю разом з ОСОБА_1 , в будинку АДРЕСА_6 є:

- лікарське свідоцтво про смерть № 002230 від 20.09.2023 року з якого вбачається, що смерть ОСОБА_2 настала за адресою : АДРЕСА_1 ;

- декларація № 0001-Н54Н-2Н00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, яка була подана 21.11.2018 року, в якій вказана адреса пацієнта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_7 , а адреса місця надання медичних послуг лікарем найближча до місця проживання АДРЕСА_8 . Також в п.1.12 декларації вказана довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом і вказано прізвище « ОСОБА_1 та номер її телефону НОМЕР_3 »;

- квитанції та рахунки про оплату від імені ОСОБА_2 за наданні послуги за адресою: АДРЕСА_1 за спожитий газ, за електропостачання, за водопостачання, за послуги розподілу природного газу , за вивіз сміття, що також є доказами проживання в будинку АДРЕСА_6 ;

- медична картка амбулаторного хворого № 1/22452 , яка була заведена 20.08.2018 року та в якій зазначена адреса : АДРЕСА_7 ;

- медичної картки ОСОБА_2 , де зазначена його адреса: АДРЕСА_1 та містяться клінічні аналізи ОСОБА_2 , від 29.01.2016 року, від 17.08.2018 року, де також зазначена його адреса АДРЕСА_1 ;

- Відповідно до довідки ОСН КМ «Суворовський» в місті Одеса № 204 від 06.12.2023 року ОСОБА_2 без реєстрації постійно проживав в будинку АДРЕСА_6 разом з ОСОБА_1 з січня 2005 року і по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вели спільно господарство, мали взаємні права та обов`язки .

Факт спільного проживання підтвердили ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , письмові пояснення яких відібрані адвокатом Байрачною А.К., відповідно до ст.20 ч.1 п.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно спадкової справи № 58/2023, яка відкрита стосовно майна спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідки приватного нотаріуса Петровської Н.В. № 85/02-14 від 01.04.2024 року єдиною особою, яка подала заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною першою ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін.

За вимогами п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК , суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Із пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що вони знайомі із заявницею та покійним ОСОБА_7 на протязі тривалого часу, останні проживали разом, вели спільне господарство, побут, мали спільний сімейний бюджет, купували речі.

Як наголошує Верховний Суд України у п. 20 постанови пленуму №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 72 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер.

До особистих немайнових прав подружжя СК відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу.

Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей.

Відтак суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сім`ї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі.

Судом досліджено всі матеріали справи, докази, які були додані до заяви, та показання свідків.

Верховний Суд в Постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148 цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проживали разом з 2000 року, однак встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливо лише з 1 січня 2004 року, оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство Сімейного Кодексу України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільного кодексу України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 1 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 1 січня 2004 року.

Керуючись ст. 24 Конституції України, ст.ст. 11-13, 80, 81,263, 315 ЦПК України ст. 16, ЦК України, ст.ст. 1,2, 3, 36, 72, 74, СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 01.01.2004 року і до часу відкриття спадщини, а саме по день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04.04.2024 року.

Суддя