Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5934/23 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/5934/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 жовтня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П. в м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Просив: змінити судовий наказ Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2022 року в справі №279/5510/22 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до ОСОБА_1 , за яким прийняти рішення про стягнення з нього аліментів на утриманні спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття; змінити рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2017 року у справі №279/5426/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за яким прийняти рішення про стягнення з нього аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до судового наказу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2022 року в справі №279/5510/22 із нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Також відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2017 року з нього на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За таких обставин, половина від його доходів йде на сплату аліментів, внаслідок чого у нього не залишається засобів до існування, а тому він просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються на його дітей з 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів, який він сплачує на утримання синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з частки на 1/6 частки на кожну дитину.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково виходив із того, що він просить зменшити розмір аліментів виключно на утримання сина ОСОБА_7 , оскільки позовні вимоги стосуються обох його дітей. Крім того, народження у нього другої дитини саме по собі викликає погіршення його матеріального становища, оскільки відповідно до сімейного законодавства України він зобов`язаний утримувати усіх своїх дітей. Також позивач додав до апеляційної скарги довідку про його доходи, якою підтверджує, що щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі більшому, аніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Довідку просить врахувати при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У обґрунтування своєї позиції ОСОБА_3 посилається на те, що позивач та відповідач ОСОБА_2 насправді проживають разом, а звернення останньої до суду за видачою судового наказу про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_8 переслідує мету створення штучних доказів, що начебто погіршився майновий стан позивача, що є неприпустимим. Окрім того, із довідки про доходи позивача, яку він додав до апеляційної скарги, але не заявив клопотання про долучення такого доказу до матеріалів справи, вбачається, що дохід ОСОБА_1 є більшим, аніж достатньо для утримання двох дітей.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судові повістки про виклик вручені позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 , що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.57,69). Судова повістка про виклик направлялася відповідачу ОСОБА_2 за її зареєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), але повернута Укрпоштою із проставленням відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.14, 58-59). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Іншої адреси суду не повідомлено. Додатково відповідач ОСОБА_2 викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Із опублікуванням оголошення про виклик відповідач ОСОБА_2 також вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки учасники справи апеляційний суд не повідомили. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило. За таких обставин, відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Оскільки позивач є батьком двох малолітніх дітей, то останній зобов`язаний утримувати хлопчиків до їх повноліття.

На підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2017 року, ухваленого у справі №279/5426/16-ц, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2016 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 24 травня 2019 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с.31).

Згідно з судовим наказом Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2022 року, виданим у справі №279/5510/22, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10 зворот).

Позивачем до апеляційної скарги додано довідку №528, яка видана Приватним акціонерним товариством «Коростенський завод МДФ», відповідно до якої дохід ОСОБА_1 за період із травня 2023 року по жовтень 2023 року склав 91 327,09 грн, із якого на сплату аліментів спрямовано 36 759,16 грн (а.с.49).

За положеннями частини першої ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів вважає можливим долучити до матеріалів справи доказ, доданий скаржником до апеляційної скарги, оскільки справа всупереч положень п.3 частини шостої ст.19 та частини четвертої ст.274 ЦПК України розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, тобто встановлено винятковість випадку.

У частині першій ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою ст.192 СК України унормовано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зменшення розміру аліментів можливо за сукупністю обставин: по-перше, відбулася зміна матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо); по-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними; по-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст.182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів.

Відповідно до правової позиції, відображеної у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року в справі №509/5304/20, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі №727/1599/22.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 зазначено, що при розгляді позовів щодо зміни розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року в справі №343/945/19, від 12 січня 2022 року в справі №545/3115/19, від 23 травня 2022 року в справі №752/26176/18.

За таких обставин, можливо дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Зокрема, ст.192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як зазначалось вище, дохід позивача за період із травня по жовтень 2023 року склав 91 327,09 грн, тобто середньомісячний дохід позивача становить 15 221,18 грн (із розрахунку 91 327,09/6). Разом з тим, на сплату аліментів позивачем спрямовано 36 759,16 грн, тобто у середньому 6 126,52 грн на місяць (із розрахунку 36 759,16/6). За таких обставин, можливо дійти висновку, що у розпорядженні ОСОБА_1 залишається приблизно 9 094,98 грн щомісяця (із розрахунку 15 221,18-6 126,52).

Згідно з ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб із 01 січня 2024 року встановлено на рівні 3 028 гривень.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції факту того, що народження другої дитини - сина ОСОБА_8 та сплата аліментів на його утримання в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) позивача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, ставить позивача у скрутне матеріальне становище безпідставні, приймаючи до уваги те, що при розрахунку середньомісячного доходу позивача апеляційним судом установлено, що розмір доходу позивача, який йому залишається після сплати аліментів, майже втричі перевищує розмір установленого законодавством України прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже матеріальний стан позивача після сплати аліментів залишається цілком прийнятним і дозволяє йому задовольнити власні природні, соціальні та культурні потреби у обсязі більшому, аніж це визначено базовими мінімумами, а самі по собі обставини народження другої дитини, тобто сина ОСОБА_8 , та сплата на нього аліментів у розмірі частини від доходу позивача ще не є настільки істотними, які б дозволяли автоматично зменшити розмір аліментів на утримання дітей, оскільки їх найвищі інтереси понад усе. Крім того, загальний розмір усіх відрахувань за рішенням суду від 04 січня 2017 року та за судовим наказом від 07 грудня 2022 року під час кожної виплати заробітної плати не перевищує 50% заробітної плати позивача, що має бути виплачена ОСОБА_10 та положення ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють стягувати аліменти на неповнолітніх дітей до 70% заробітної плати.

За положеннями частини третьої ст.12 та частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин першої та другої ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною четвертою ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За положеннями частини першої ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, позивачем не доведено істотного погіршення його матеріального становища або стану здоров`я, а також інших випадків, передбачених СК України, які б надавали підстави для зменшення розміру аліментів за положеннями ст.192 СК України на утримання синів позивача, а сама по собі зміна сімейного стану позивача ще не є достатньою підставою для задоволення позову, а тому в задоволенні позову належить відмовити, як щодо зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , так і у задоволенні позову щодо зменшення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 .

Разом із тим, із ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2023 року випливає, що суд першої інстанції розглянув справу про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду в справі №682/2454/22-ц виснувано, що частина четверта ст.274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (п.1 частини четвертої ст.274 ЦПК України).

Отже, справи про зменшення розміру аліментів не можуть розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

За положеннями п.7 частини третьої ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи предмет та правові підстави позову в цій справі (про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей), вона є справою, що виникає із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до п.1 частини четвертої ст.274 ЦПК України не могла бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Із огляду на наведене вище, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 щодо зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які присудженні рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2017 року в справі №279/5426/16-ц та у задоволенні позову до ОСОБА_2 щодо зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , які присуджені судовим наказом, виданим Коростенським міськрайонним судом Житомирської області від 07 грудня 2022 року в справі №279/5510/22, тобто позивачу в задоволенні позову відмовляється в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 жовтня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: