ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/251/24 Справа № 185/2513/18 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Лопатіна М. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді- Лопатіної М.Ю.

суддів: Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року, ухвалене у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви.

В квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі: ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"( далі: АТ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 13 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у сумі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений договір був укладений між сторонами шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви, якою остання підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складають між нею та банком договір. Свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним відповідачка належним чином не виконувала, у зв`язку з чим в неї утворилась заборгованість, яка станом на 28 лютого 2018 року становить 93845, 72 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 8500,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 77508,28 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 2892, 41 грн, штрафу в сумі 500, 00 грн (фіксована частина) та в сумі 4445.03 грн (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь зазначену заборгованість за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні Анкети-заяви, так як, на поданому банком екземплярі умов, відсутній підпис ОСОБА_1 , яким би вона засвідчила свою згоду про отримання кредиту. Також місцевий суд дійшов висновку про те, що на підтвердження позовних вимог банк не надав належних та допустимих доказів. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов банку не підлягає задоволенню з огляду на пропущення позивачем строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, АТ КБ ПриватБанк, через свого представника ОСОБА_2 , подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк зазначив, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що крім Анкети-заяви, в якій позичальник своїм підписом засвідчила, що зазначена заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, відповідачка підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», де, зокрема, була передбачена базова відсоткова ставка за користування кредитом в розмірі 3,0% на місяць. Крім того, суд необґрунтовано не прийняв до уваги банківську виписку, яка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року № 578/5. В зазначеній виписці по руху коштів прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання останньою кредитних коштів, а також отримання кредитної картки, погашення заборгованості. Таким чином, кредитна заборгованість відповідачки підтверджена належними та допустимими доказами по справі, що не були досліджені належним чином судом. Також, місцевим судом зроблено неправильний висновок про пропущення банком строку позовної давності, оскільки з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що 08 квітня 2015 року відповідачкою здійснено поповнення картки, що є перериванням строку позовної давності, що передбачено ст. 264 ЦК України. При цьому банк звернувся до суду 28 березня 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Також суд невірно в оскаржуваному рішенні вказав дві підстави для відмови у позові, а саме недоведеність та сплив строку позовної давності, що є неприпустимим, оскільки з огляду на практику Верховного Суду, застосування положень про позовну давність та відмова у позові з цієї підстави здійснюється у разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка, через свого представника адвоката Ковальова А.О., просила апеляційну скаргу банку залишити без задоволення, посилаючись на відповідність рішення суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Ковальов А.О просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно заяви, просив справу без його участі, апеляційну скаргу задовольнити.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи.

Встановлено, що 13 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»,яке змінило назву на АТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети-заяви, було укладено договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Із зазначеної Анкети- заяви також вбачається, що позичальник згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.8).

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 8500 грн. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 28 лютого 2018 року за рахунком має заборгованість у сумі 93845, 72 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 8500,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 77508,28 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 2892, 41 грн, штрафу в сумі 500, 00 грн (фіксована частина) та в сумі 4445.03 грн (процентна складова).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути тіло кредиту, відсотки за його користування, пеню та штрафи.

Обґрунтовуючи право вимоги, у тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, пені та штрафів, позивач посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, затверджені наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, /, як невід`ємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами.

Згідно копії витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, що надана позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що саме з цим витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомилася відповідачка та погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Отже, сама по собі підписана заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, про наявність підстав для задоволення позову банку в частині стягнення тіла кредиту, оскільки фактично отримані позичальником грошові кошти у сумі 8500 грн за кредитним договором б/н від 13 квітня 2011 року в добровільному порядку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк(термін) виконання боржником обов`язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, АТ КБ «ПриватБанк», вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому, апеляційний суд вважає, що наявність заборгованості у ОСОБА_1 за тілом кредиту підтверджується належними та допустимими доказами.

Так, з виписки по картковим рахункам ОСОБА_1 вбачається, що остання отримувала кредитні картки, користувалась ними (знімала кошти, розраховувалася за покупки в магазинах, сплачувала телекомунікаційні послуги, а також частково сплачувала заборгованість), кредитною карткою відповідачка користувалася і після її перевипуску.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Таким чином, кредитна заборгованість за тілом кредиту відповідачки підтверджена належними та допустимими доказами по справі, які судом першої інстанції не були досліджені належним чином.

Отже, є необґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині ненадання позивачем доказів на підтвердження заборгованості за тілом кредиту.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 13 квітня 2011 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення тіла кредиту (користування ним), а тому, як зазначено вище, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, відповідно строк позовної давності до цих вимог не застосовується.

Апеляційний суд не погоджується з доводами скаржника в частині наявності підстав для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитним коштами за базовою процентною ставкою ( 3 % щомісяця), що передбачена Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаною відповідачкою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, банк обґрунтовував нарахування заборгованості відповідачки зі сплати процентів, підвищення процентної ставки на підставі Умов та правил надання банківських послуг, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , банк застосовував відсоткові ставки у розмірі 36%, 30%, 34,8 % , 32, 4 % , 42, 5 % річних. Сума заборгованості ОСОБА_1 за період з 2011 року по 2018 рік, виходячи з зазначених відсоткових ставок, складає 77508,28 грн (а.с.5-7).

Посилаючись в апеляційній скарзі на наявність підстав для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом за базовою відсотковою ставкою (3% щомісячно), передбаченою у Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», позивач не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості за цією процентною ставкою. При цьому, згідно листа банку на адресу апеляційного суду, позивач вказував на відсутність в нього можливості зробити такий розрахунок.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з підстав необґрунтованості, недоведеності, а також у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Апеляційний суд вважає, такі висновки місцевого суду такими, що зроблені з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм матеріального права з наступних підстав.

У постанові ВП ВС від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Зазначене суд першої інстанції не врахував та ухвалив помилкове рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором кредитним договором б/н від 13 квітня 2011 року, що складається з тіла кредиту у сумі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 396, 45 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30 заборгованість за кредитним договором б/н від 13 квітня 2011 року, що складається з тіла кредиту у сумі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30 судовий збір у розмірі 396 (триста дев`яносто шість) грн. 45 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний тест постанови складено 22 квітня 2024 року.

Судді: