Справа № 752/8388/23
Провадження № 2-з/752/23/24
У Х В А Л А

29 лютого 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Ахмеяна Б.А.,

розглянувши заяву адвоката Редьки Дарини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за шлюбним договором,-

встановив:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за шлюбним договором.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Редька Дарина Олександрівна звернулася до суду з заявою про забезпечення зазначеного вище позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме:

квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

земельну ділянку, кадастровий номер: :05:002:0055.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначила, що його метою є недопущення порушення її прав, а також стверджувала, що невжиття зазначених вище заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду у майбутньому, у разі його задоволення.

У зв`язку з зазначеним вище просила накласти арешт на майно.

Учасники справи у судове засідання не викликались відповідно до правил ч.1 ст. 153 ЦПК України.

За правилами ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Питання щодо забезпечення позову може вирішуватися судом на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або неефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленумом Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року звернуто увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо стягнення грошових коштів за шлюбним договором.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Редька Дарина Олександрівна вказувала на те, відповідач за шлюбним договором зобов`язаний виплатити дружині грошові кошти протягом шести місяців після розірвання шлюбу. Шлюб було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.09.2022 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 07.10.2022 року. Вказаний у договорі час минув, а грошові кошти не були сплачені на рахунок позивачки.

ОСОБА_1 переконана, що відповідач не має наміру виплачувати кошти, адже з його боку не було жодних дій, які б свідчили про протилежне

ОСОБА_3 будучи власником майна, може відчижити його з метою уникнення виконання рішення суду про стягення коштів.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 754/6415/18 (провадження 61-44759св18) суд вказав, що: «…забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову у позові.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо стягнення грошових коштів за шлюбним договором та існує обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що призведе до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Отже, враховуючи предмет даного позову, наведені обставини та надані докази заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заявницею обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 та земельну ділянку, кадастровий номер: :05:002:0055, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне створити умови для виконання судового рішення ухваленого за заявленими позовними вимогами, у випадку задоволення їх судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд -

ухвалив:

заяву адвоката Редьки Дарини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за шлюбним договором, задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме на:

квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

земельну ділянку, кадастровий номер: :05:002:0055.

Стягувач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Боржник - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею

(частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття 355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. (Стаття 354 ЦПК України).

Суддя: Плахотнюк К.Г.