Справа № 473/6338/23
РІШЕННЯ

іменем України

"23" квітня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив

у листопаді 2023 року ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначає, що 25.09.2019 року між АТ «РВС Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору № 0040640 про надання банківської послуги, платіжна картка «Простір», що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого ОСОБА_1 надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у розмірі 51 282 грн. 05 коп., строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 18,00% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту.

28 жовтня 2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1, згідно якого до ТОВ «ФК «ПАРІС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0040640.

Відповідач свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконувала, в зв`язку з чим виникла заборгованість за договором у розмірі 79 741 грн. 21 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40 181 грн. 06 коп., заборгованість за процентами у розмірі 11 047 грн. 44 коп., заборгованість за комісією у розмірі 28 512 грн. 71 коп.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки в повному обсязі.

Крім цього, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за період прострочення виконання зобов`язання (з 28.10.2021 р. по 23.02.2022 р.) у розмірі 779 грн. 93 коп., а також інфляційні втрати (з 28.10.2021 р. по 23.02.2022 р.) у розмірі 3 482 грн. 00 коп.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 20 листопада 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21 березня 2024 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявлені позовні вимоги визнає частково не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, щодо стягнення з неї на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40 181 грн. 06 коп. та заборгованість за процентами у розмірі 11 047 грн. 44 коп., в іншому вважає заявлені позовні вимоги не обгрунтованим та такими що не підлягають задоволенню.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає частково, відповідно до позиції викладеної у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом установлено, що 25.09.2019 року між АТ «РВС Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору № 0040640 про надання банківської послуги, платіжна картка «Простір», що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого ОСОБА_1 надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у розмірі 51 282 грн. 05 коп., строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 18,00% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту.

28 жовтня 2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1, згідно якого до ТОВ «ФК «ПАРІС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0040640.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями пунктів 11, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Отже, на підставі викладеного, враховуючи, що сторони узгодили істотні умови договору (суму кредиту, дату його видачі, умови повернення, нарахування та сплати відсотків, розмір комісії, строк дії договору) і ОСОБА_1 погодилася на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, однак порушила їх, щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів не погашала, а тому суд вбачає підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0040640 від 25.09.2019 року, в розмірі 79 741 грн. 21 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40 181 грн. 06 коп., заборгованість за процентами у розмірі 11 047 грн. 44 коп., заборгованість за комісією у розмірі 28 512 грн. 71 коп.. згідно з поданим позивачем розрахунком, який відповідачем не оспорений.

З огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних та інфляційні витрати має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Крім того у постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

За правилами ст.1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано позику позикодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Отже, позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні витрати за період з 28.10.2021 р. по 23.02.2022 р., що складає 779,93 грн. ((79 741,21 грн.*3):100:365* 119 (період з 28.10.2021 р. по 23.02.2022 р.)).

Отже, позивач має право на стягнення з відповідача інфляційні витрати за період з 28.10.2021 р. по 23.02.2022 р., що складає 3 482 грн. (IIc (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.04366631, Інфляційне збільшення: 79 741,21 x 1.04366631 - 79 741,21 = 3 482,00 грн.).

Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні втрати є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню з урахуванням розрахунків здійснених позивачем в сумі 4 261,93 грн..

Враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості на користь позивача, який є правонаступником всіх прав та обов`язків кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З платіжної інструкції № 5769 від 31.10.2023 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 684 грн. 00 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 141, 144, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість на підставі заяви-договору № 0040640 про надання банківської послуги, платіжна картка «Простір», що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що утворилася станом на 06.11.2023 р. в розмірі 79 741 грн. 21 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40 181 грн. 06 коп., заборгованість за процентами у розмірі 11 047 грн. 44 коп., заборгованість за комісією у розмірі 28 512 грн. 71 коп.. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 779,93 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3 482 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» судові витрати в розмірі 2 684 грн. 00 коп..

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», ідентифікаційний код 38962392, 03150, місто Київ, вулиця Велика Василівська будинок 77А.

Відповідач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 .

Суддя: М.М. Ротар