судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ситнік О. М.
щодо ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2024 року про відмову у задоволенні заяви судді Верховного Суду Петрова Є. В. про самовідвід від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати незаконними рішення, дії чи бездіяльність Виконавчого комітету Житомирської міської ради, а саме визнати незаконною відмову здійснити контроль при складенні висновку від 21 грудня 2015 року № 3729/13;
- стягнути з Виконавчого комітету Житомирської міської ради 130 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушеннями законодавства.
22 грудня 2023 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира, яка залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, відмовлено у відкритті провадження. Роз`яснено позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що спір у вказаній справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, оскільки стосується спору фізичної особи з органом місцевого самоврядування, предметом якого є перевірка законності дій та рішень чи бездіяльності такого органу, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

08 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 22 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року.

13 березня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року (провадження № 61-3546ск24).

Ухвала Верховного Суду мотивована тим, що правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити відповідно до частини четвертої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

27 березня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Ситнік О. М., судді які входять до складу колегії: Петров Є. В., Пророк В. В.

11 квітня 2024 року суддя Петров Є. В. заявив про самовідвід від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року з тих підстав, що він брав участь у розгляді справи № 296/12712/23 і в ухвалі Верховного Суду від 13 березня 2024 року ним висловлена правова позиція за доводами касаційної скарги.

29 квітня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судуСитнік О. М.(суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В. відмовлено у задоволенні заяви судді Верховного Суду Петрова Є. В. про самовідвід.

Ухвала Верховного Суду мотивована тим, що зазначені суддею Петровим Є. В. доводи не свідчать про існування обставин, які можуть викликати сумніви у його неупередженості та об`єктивності при вирішенні цієї справи та не вказують на недопустимість його участі у розгляді справи.

З таким висновком не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, з урахуванням принципу недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Із практики Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) слідує, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Morel проти Франції» (Morel v. France); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі «Pescador Valero проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі «Luka проти Румунії» (Luka v. Romania), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі «Wettstein проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі «Pabla Ky проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Micallef проти Мальти» (Micallef v. Malta).

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49). Стосовно об`єктивного критерію Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі у розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Ураховуючи викладене, з метою недопущення виникнення обставин, які могли б викликати в учасників справи сумнів щодо неупередженості судді, забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, заяву судді Верховного Суду Петрова Є. В. про самовідвід слід було задовольнити та передати справу для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Суддя О. М. Ситнік