СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11114/23

пр. № 2/759/434/24

08 квітня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Вінцковської О.І.

представника позивача Телецького Т.А. , Стужук Н.В

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "СП "ПАРТНЕР" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції, 3% річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання за договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач ПрАТ СП "Партнер" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка складається з основної заборгованість в розмірі 19 900,00 грн, інфляційних втрат в розмірі 2 143,39 грн, 3% річних в розмірі 555,66 грн, пеню у розмірі 19 900,00 грн, судового збору та витрат на правову допомогу.

Свої вимоги позивач ПрАТ СП "Партнер" мотивував тим, що 21.10.2010 року між ПрАТ СП "Партнер" та ОСОБА_2 був підписаний договір № 5319 на експлуатацію, обслуговування та зберігання автомобілю, відповідно до п. 1.1. якого між сторонами договору на експлуатацію та обслуговування вони беруть на себе обов`язки по зберіганню і охороні автомобіля автовласника марки "Форд Фьюжин", випуску 2010 року, номер кузова НОМЕР_1 , держаний номер НОМЕР_2 або автомобіля марки "Шкода Октавія", державний номер НОМЕР_3 , випуск 2003, номер кузова НОМЕР_4 в автогаражі № 177 на автостоянці № 5, який розміщений на земельній ділянці по вул. Жмеренській, 1А, а відповідач (автовласник) бере на себе зобов`язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати відповідно до п. 5.1. Позивач охороняє автогараж № 177, який належить відповідача і розташований на земельній ділянці землекористувачем та балансоутримувачем якої є позивач. Відповідач ставить свій автомобіль в металевий гараж № 177, користується послугами, які надає відповідач, однак не оплачує їх у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 10.06.2023 року складає 19 900,00 грн. Позивачем було направлено претензію та пропозицію для мирного врегулювання та добровільну оплату боргу, однак станом на 10.06.2023 року повної оплати боргу здійснено не було, відповідач сплачує за послуги 250 грн та відповляється погасити існуючу заборгованість. Також просять стягнути пеню за кожен день прострочення, керуючись п. 6.2 договору укладеного між сторонами починаючи з 11.07.2022 року по 11.06.2023 року, інфляційні втрати з сфчня 2017 року по червень 2023 року, 3 % річних за період з 01.01.2017 року по 10.06.2023 рік.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с.53-54).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 56-57).

19.10.2023 року до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вказує, що нею виконуються та дотримуються умови договору, вона постійно сплачує наперед за декілька місяців по 250 грн, це сума яка була погоджена з позивачем і сплачувалась протягом шести років. Вважає, що якщо у позивача виникли об`єктивні обставини, відповідно до яких вартість послуг з його боку зросла, то це є зміною умов договору і позивач повинен діяти в межах діючого законодавства. Також є безпідставною вимога про стягнення за період з січня 2017 року, оскільки строк позовної давності сплив (а.с. 77-79).

15.11.2023 року до суду від ПрАТ СП "Партнер" надійшла відповідь на відзив у якому просили задовольнити позов у повному обсязі. Вказує, що 01.02.2011 року, згідно наказу № 6 від 28.01.2011 року було затверджено розмір на відшкодування витрат по утриманню одного машиномісця у розмірі 258,77 грн, а після чергового зростання цін та мінімальної заробітної плати, станом на 01.01.2017 року, згідно наказу № 122 від 30.12.2016 року затверджено розмір на відшкодування витрат по утриманню одного машиномісця у розмірі 400,14 грн, з 2019 року згідно наказу № 122 від 30.12.2016 року накозом генерального директора № 98 від 28.12.2018 року затверджено розмір на відшкодування витрат по утриманню одного машиномісця у розмірі 500,00 грн, наказом генерального директора № 130 від 30.12.2021 року затверджено розмір на відшкодування витрат у розмірі 600,00 грн. Відповідні накази про зміну тарифів, відповідно до п. 5.2 договору направлялись відповідача з 2018 року срекомендованими листами та звичайною кореспонденцією. ПрАТ СП "Партнер" добросовісно виконував свої обов`язки по наданню послуг, якими відповідач користувалась і наразі користується (а.с. 91-94).

08.04.20324 року до суду від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в формі заперечень на відзив де вказує, що з її боку не було будь яких порушень умов договору, вона постійно сплачувала наперед кошти, їй ніхто не повідомляв у спосіб передбачений договором та чинним законодавством та взагалі ніяким чином про зміну умов договору та розміру оплати за послуги, на протязі всього часу.

В судовому засіданні представник позивача Стужук Н.В. позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача заборгованість по дату подання позовної заяви до суду.

Представник позивача Телецький Т.А. в судовому засіданні просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що гаражом вона користується та зберігає там шини для автомобіля, автомобіль там не зберігає, вона сплачувала по 250 грн, від сусідів дізналась про підвищення цін, але їй особисто про це не повідомляли. Через деякий час дізналась, що сума за користування гааражем піднялась до 800,00 грн, однак для неї це сума велика, оскільки вона пенсіонер, проживає в селі, її сини служать в ЗСУ, машина також з ними.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, заслухавши думку учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що між ПрАТ СП «Партнер» та ОСОБА_2 укладено договір № 5319 від 21.10.2010 року (а.с. 7).

Відповідно до п. 1.1. підприємство бере на себе обов`язки по зберіганню і охороні автомобіля автовласника на автостоянці № 5 в автогаражі № 177, а автовласник зобов`язаний своєчасно проводити оплату за охорону автомобілю.

Згідно до п. 4.1.2. автовласник зобов`язаний вносити кожного місяця грошові внески на відшкодування витрат підприємства.

Згідно п.п. 5.1., 5.2. автовласник зобов`язаний вносити грошові внески не пізніше 10 числа кожного місяця. Вартість послуг в період дії договору визначається підприємством виходячи з витрат на забезпечення охоронності траспортного засобу. Розмір внесків на відшкодування витрат може здійснюватись при зміні в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини щодо зміни в оплаті праці, електроенергії, ставок земельного і комуналнього податку та інших, за якими працюють сторони цього договору, рості цін на матеріали, які використовуються для покращення умов експлуатації автостоянки, зміні коофіцієнта інфляції.

Для обслуговування автостоянки та утримання її в належному стані позивач вживає всі чинні вимоги, укладає договори з постачальниками електроенергії, здійснює пропускний і внутрішній режим, забезпечує цілодобову охорону об`єкта, сплачує всі податки згідно чинного законодавства, що підтверджується рахунками по сплаті електроенергії,оплата заробітної плати електромонтеру, охоронцям, податки на зарплату, прибирання території, покос трави та інше (а.с. 25-36).

Наказом ПрАТ СП «Партнер» № 122 від 30.12.2016 року встановлено щомісячний внесок на відшкодування витрат в розмірі 400,00 грн за одне машиномісце, згідно планової калькуляції собівартості утримання 1м/м на автостоянці № 5 (а.с. 20).

Наказом ПрАТ СП «Партнер» № 98 від 28.12.2018 року встановлено щомісячний внесок на відшкодування витрат в розмірі 500,00 грн за одне машиномісце, згідно планової калькуляції собівартості утримання 1м/м на автостоянці № 5 (а.с. 22).

Наказом ПрАТ СП «Партнер» № 130 від 30.12.2021 року встановлено щомісячний внесок на відшкодування витрат в розмірі 600,00 грн за одне машиномісце, згідно планової калькуляції собівартості утримання 1м/м на автостоянці № 5 (а.с. 24).

28.08.2018 року ПрАТ СП «Партнер» направляв на адресу ОСОБА_2 претензію про стягнення заборгованості (а.с. 13-14).

25.02.2019 року ПрАТ СП «Партнер» направляв на адресу ОСОБА_2 повідомлення про збільшення тарифів за надані послуги з пропозицією сплатити борг (а.с.15).

21.10.2019 року ПрАТ СП «Партнер» направляв на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу про стягнення заборгованості за фактичне користування послугами (а.с. 16).

19.01.2021 року, 02.05.2023 року ПрАТ СП «Партнер» направляв на адресу ОСОБА_2 мирну пропозицію для погашення заборгованості за фактичне користування послугами (а.с. 17, 18, 19).

Позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 01.01.2017 року по 05.06.2023 року згідно якої відповідач сплатила 18 500,00 грн та залишилось заборгованості 19 900,00 грн (а.с. 12).

Згідно зі статтею 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

За змістом статей 208, 218, 936, 937 ЦК України недодержання сторонами письмової форми угоди не позбавляє їх права у разі виникнення спору доводити наявність останньої іншими засобами доказування, до яких можуть бути віднесені, зокрема письмові докази (розписки, чеки, платіжні доручення та ін.).

Зберігання автотранспортних засобів здійснювалося ПрАТ «СП «Партнер» як суб`єктом підприємницької діяльності, у зв`язку з чим такий договір зберігання є публічним. Правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. При цьому факт відсутності договору зберігання автотранспортних засобів сам по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг, якщо особа фактично користувалася ними.

У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП «Партнер» відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідач регулярно користується послугами позивача, що підтверджено в судовому засіданні, постійно платила за послуги частково не у повному обсязі у сумі 1 500,00 грн, 500,00 грн, 750,00 грн, 1000,00 грн, 1250 грн (оплатами за декілька місяців), що відображено детально у бухгалтерському взаєморозрахунку заборгованості (а.с. 12) у зв`язку з чим, утворилась заборгованість. Таким чином, заборгованість склалась за рахунок регулярних недоплат. Відповідні накази про зміни тарифів відповідно до п.5.2 договору направлялись відповідачу рекомендованими листами та звичайною кореспонденцію.

Сторони договору погодили право позивача збільшувати вартість тарифу за умови настання відповідних обставин, а тому суд приходить до висновку, що позивач, збільшуючи тарифи у зв`язку зі зміною розміру мінімальної заробітної плати, тарифів на електроенергію та інші послуги, діяв правомірно, в межах договору.

Таким чином, оскільки судом встановлено наявність заборгованості у відповідача за спожиті послуги, позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України).

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційних втрат в розмірі 2 143,39 грн, 3% річних в розмірі 555,66 грн та пеню у розмірі 19 900,00 грн, наводячи розрахунок у позовній заяві.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України установлено карантин. Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641 та від 09 грудня 2020 року № 1236продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 до 31 липня 2020 року, до 19 грудня 2020 року та до 30 червня 2023 року відповідно.

Згідно з підпунктом 4 пункту 3 розділу IIЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»від 17.03.2020 року на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Із наданих позивачем Договору поставки № 112 від 22.01.2018 року (а. с. 26), Договору № 1/т про надання послуг по захороненню твердих побутових відходів на сміттєзвалищі від 26.01.2017 року (а. с. 27), Додаткової угоди від 23.12.2015 року до договору про постачання електричної енергії № ПЗ/УУ-071111/1068/НЮ від 25.05.2011 року (а. с. 30), договору № 02 від 01.01.2022 року (а. с. 32) вбачається, що ПрАТ СП «Партнер» окрім охоронних послуг, фактично надавало і комунальні послуги ОСОБА_2 ..

Таким чином, суд вважає, що нарахована пеня ПрАТ СП «Партнер» не підлягає стягненню.

Оскільки позивачем було порушено виконання зобов`язання, то у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення інфляційні втрати в розмірі 2 143,39 грн, 3% річних в розмірі 555,66 грн.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, су приходить до висновку, про часткове задоволення позовни вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд прийшов до наступного.

Відповідачем заявлено перед судом питання щодо строку позовної давності у цій справі. Наводить аргументи про те, що кредитним договором передбачено сплату кредиту щомісячно, періодичними платежами. Позов подано до суду 10 листопада 2021 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмовити у стягненні заборгованості.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, а відтак перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Встановлено, що відповідачем 17.03.2023 року зараховано переказ на карту у розмірі 1250,00 грн на погашення заборгованості, що підтверджено взаєморозрахунком з орендаторами, банк звернувся до суду з позовом у червні 2023 року, тобто в межах строку позовної давності виходячи з останнього щомісячного платежу.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно зі ст.ст.133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: договір про надання правової допомоги № 01/08-23 від 01.08.2023 року, протокол погодження гонорара від 01.08.2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 6 за договором про надання правової допомоги № 01/08/23 від 01.08.2023 року, квитанція про оплату юридичних послуг за договором про ндання правової допомоги № 01/08/23 від 01.08.2023 року, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, суд згідно ст. 141 ЦПК України розподіляє судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1 220,86 грн, виходячи з розрахунку: 22 599,05 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2684,00 грн (сума сплаченого судового збору) / 49 683,05 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 1 220,86 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "СП "ПАРТНЕР" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції, 3% річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "СП "ПАРТНЕР" заборгованість за користування послугами, яка складається з основної заборгованість в розмірі 19 900,00 грн, інфляційних втрат в розмірі 2 143,39 грн, 3% річних в розмірі 555,66 грн, а всього 22 599 (двадцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 05 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "СП "ПАРТНЕР" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 220,86 грн та витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 4 500,00 грн, а всього 5 720 (п`ять тисяч сімсот двадцять) гривень 86 копійок.

В іншій частині залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство Спільне підприємство "ПАРТНЕР", податковий номер 65, адреса: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 1а.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 15.04.2024 року

Суддя Ю.О. Твердохліб