Справа № 243/8116/21
Провадження № 2/243/28/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача

ОСОБА_3 адвоката Врублевського В.В.

законного представника

відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що 15.08.2020 неповнолітній ОСОБА_3 з ОСОБА_2 приблизно о 23-00 годині по АДРЕСА_1 на грунті неприязних відносин задали тілесних ушкоджень позивачу, спрчинивши відкриту черепно-мозкову травму: втиснитуй перелом лівої тім`яної кістки, спідуральна гематома зліва, забита рана волосиситої частини голови зліва, множинні забої з синцями голови і обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя, та переломи 9 ребер справа та зліва, множинні забої з синцями грудної клітки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Згідно вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2021 року обвинувачених засуджено: ОСОБА_3 за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В силу ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням 2 роки іспитового терміну. ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст. 121 КК України та призначено покрання у виді 7 років позбавлення волі. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 червня 2021 року вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2021 року залишено без змін. У зв`язку з отриманям травм позивач знаходився на стаціонарному лікуванні спочатку в КП «Медична клінічна лікарня м. Слов`янська» з 15.08.2020 до 08.09.2020, де позивачу була зроблена трепанація черепа, а потім знаходився на лікування в КНП «Слов`янська ЦРЛ» м. Миколаївка з 11.09.2020 до 23.09.2020, після чого Медико-соціальною експертною комісією позивачу встанволена 2 група інвалідності з 02.11.2020. коли позивач знаходився на лівкуванні, то батьки обвинувачених частково оплачували його знаходження на лікуванні. Для того, щоб позивачу вилікувати травму голови необхідно встановити пластину, вартість якої становить 56000,00 грн. Крім того, необхідно оплатити аналогічну суму для здійснення операції про її встановлення та післяопераційне лікування, вартість якого становить 56000,00 грн., а всього на лікування потрібно виплатити 112000,00 грн. Оскільки ОСОБА_3 на теперішній час не виповнилось 18 років, то на підставі ст. 1180 ЦК України шкода відшкодовується батьками особи яка завдала шкоду. Вказав, що згідно ст. 1190 ЦК України особи, спільним діями яких було завдано шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Також неправомірними діями відповідачів позивачу була завдана моральна шкоду у виді страждань, які позначили негативні зміни в житті, переживання, тревога, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, втрата роботи. Позивач переживав фізичну біль, емоційний стрес. Внаслідок протиправної поведінки відповідачів, останні заподіяли моральну шкоду позивачу, яку він оцінює в 1000000,00 грн. У зв`язку з чим позивач просить суд солідарно стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 112000,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи викладені у позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки грошей в нього немає, та за вчинення ним злочину він вже відбуває покарання.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав.

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Врублевським В.В., що діє на підставі ордера серія ДН № 066022 від 23.08.2021 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що під час досудового слідства, законним представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_1 були надані добровільно грошові кошти на лікування в загальній сумі 25000,00 грн. При цьому відповідачем ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 грошові кошти не надавались. Однак, незважаючи на вказане, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду. Вимоги позивача щодо стягнення шкоди з законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 не грунтуються на законі, оскільки на даний час ОСОБА_3 є повнолітнім і повинен сам нести відповідальність за свої дії. Розмір матеріальної шкоди заявлений позивачем в сумі 112000,00 грн. не підтверджений будь-якими доказами. Рахунок на сум 56000,00 грн. долучений позивачем до позову не містить відомостей про його сплату, та не може бути підтвердженням потрачених потерпілим на лікування коштів. Розмір моральної шкоди заяваленої позивачем сторона відповідача ОСОБА_3 вважає завищеним. У зв`язку з чим, просить суд відмовити в задволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення солідарно на його користь 112000,00 грн. матеріальної шкоди та про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в розмірі 1000000,00 грн. як необгрунтовані вимоги, та ті, що не відповідають розумності та справедливості.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Врублевський В.В. в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволені позову в частині стягнення шкоди з ОСОБА_4 , підтримав поданий ним раніше відзив на позовну заяву. Вказав, що сума моральної шкоди позивачем завищена, не підтверджена ніякими доказами. Стосовно стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3 просив суд зменшити її розмір, оскільки останнім вже сплачена частина суми в розмірі 25000,00 грн.

Законний представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні заперчувала проти позову, вказала що її син ОСОБА_3 на даний час є повнолітнім, а тому несе відповідальність за свої дії. Вказала, що вона не має можливості сплатити позивачу суму спричиненої її сином шкоди.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2021 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. В силу ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_3 звільненено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням протягом 2 (двох) років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. У відповідності до ч.1 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_2 за цим вироком, частково приєднано не відбуту міру покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2020 року і за сукупністю вироків ОСОБА_2 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 2 (два) місяці.

У даному кримінальному провадженні позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим.

Вказаним вироком встановлено факт заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень вчинених групою осіб потерпілому ОСОБА_1 .

Крім того, зі змісту вироку слідує, що потерпілий ОСОБА_1 цивільний позов в рамках розгляду вказаного кримінального провадження не заявляв.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 червня 2021 року апеляційн скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 залишено без задоволення, вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2021 року стсоовно ОСОБА_2 , засудженого за ч.2 ст. 121 КК України, залишено без змін.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 418/169/432 наданої Комунальним некомерційним підприємством Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.08.2020 до 08.09.2020 перебував на стаціонарному лікуванні у даному закладі, де позивачу була зроблена трепанація черепа, видалення епідуральної гематоми.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1907 терпевтичного відділення КНП «Слов`янська ЦРЛ» слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.09.2020 до 23.09.2020 проходив лікування у даному закладі.

Згідно довідки до атку огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ № 849221 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 02.11.2020.

встанволена 2 група інвалідності на строк до 01.12.2021.

З рахунку № 52203/04 від 22.03.2021 наданого ФОП ОСОБА_5 слідує, що в рахунку зазначене найменування, каталожний номер: пластина динамічна титанова 124 х 124 мм ПМТ 450 001-04 в кількості 1 штуки, вартість 53800, 00 грн.; гвинт діаметр 1,6 довжина 5,00 мм, В 1,6 х 5 в кількості 10 штук, ціна за 1 штуку 220,00 грн., загальна вартість за 10 шт 2200,00 грн. Всього за рахунком 56000,00 грн. Платником вказаний ОСОБА_1

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Врублевським В.В. на обгрунтування доводів викладених у відзиві на позовну заяву, до відзиву долучені наступні докази, а саме: розписки позивача ОСОБА_1 про отримання на лікування грошових коштів від матері відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 20.08.2020, 28.08.2020, 09.09.2020 та 01.10.2020 на загальну суму 25000,00 грн., копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копія паспорта ОСОБА_3 , копія паспорта ОСОБА_4 , довідка № 56 від 30.08.2021 з місця роботи ОСОБА_4 , копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 ОСОБА_6 , копія посвідчення, що родина ОСОБА_4 є багатодітною та має право на пільги.

Вирішуючи вказаний спір, суд вважає необхідним зазначити наступне.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звертаючись до суду з даним позовом

просить суд солідарно стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 112000,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 1000000,00 грн.

При цьому в позовній заяві позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 , як на момент подання ним даного позову до суду, так і на момент ухвалення судом вироку суду стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неповнолітнім.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на теперішній час досяг повноліття.

Так, за змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється ЦК України і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Також ст. 47 ЦПК України регулює поняття цивільна процесуальна дієздатність - здатність фізичної особи, яка досягла повноліття, особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді.

Частиною 1 стаття 1180 ЦК України визначено, що шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах.

З огляду на вказане вище, оскільки відповідач ОСОБА_3 на час прийняття судом рішення по справі досяг повноліття, отже набув здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, а тому суд ввважає, що шкода завдана ОСОБА_3 повинна відшкодовуватися не його законним представником ОСОБА_4 , а відповідачем ОСОБА_3 самостійно на загальних підставах.

Розглядаючи вимоги позивача по суті заявлених вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допусимих доказів на підтвердження своїх заявлених вимог стосовно відшкодування матеріальної шкодив заявленому розмірі, так відсутні докази стосовно необхідності установки даної пластини позивачу, а саме не підтверджено рекомендаціями відповідних лікарів та докази стосовно вартості післяпераційного лікування позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення.

Належність та допустимість доказів визначають ст. ст. 77,78 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, зважаючи на зазначене вище, а також приймаючи до уваги, що матір`ю відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 під час досудового розслідування були надані добровільно позивачу ОСОБА_1 грошові кошти на лікування в загальній сумі 25000,00 грн., суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкодив заявленому розмірі задоволенню не підлягають.

Стосовно заявлених вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України, в якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості, співрозмірності та справедливості, враховує характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, час і зусилля, необхідні для відновлення його прав і здоров`я, глибину фізичних і душевних страждань позивача та їх інтенсивність, перенесений позивачем фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень та вважає, що розмір моральної шкоди в сумі саме 100000,00 грн. є розумним і справедливим відшкодуванням моральних втрат позивача за встановлених судом обставин нанесення позивачу тілесних ушкоджень та пережитих ним у зв`язку із цим негативних подій психологічного характеру.

Статею 1190 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

В судовому засіданні, на питання суду позивач ОСОБА_1 підтвердив, що відшкодування завданої йому шкоди повинно бути стягнуто судом саме солідарно з обох відповідачів.

Враховуючи вказане, суд доходить висновку, що з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають в солідарному стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 100000,00 грн.

Стосовно судових витрат по справі, суд вважає за необхідним згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України компенсувати їх за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23, 30, 34, 1166, 1167, 1177, 1190, 1192 ЦК України, ст. ст. 5-8, 12-19, 23, 76-82, 89, 128, 131, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Солідарно стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та на даний час відбуває покарання в Державній установі «Житомирська виправна колонія (№ 4)», що розташована за адресою: 10001, м. Житомир, просп. Незалежності, буд. 172 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 23.04.2024.

Суддя І.Ю. Фалін