Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2219/22 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О.О.
Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кузьменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу № 289/2219/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство « Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю « Цикл Фінанс», звернулось до суду з позовом, в якому зазначено, що 12 червня 2007 року між АТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №014/7336/74/111567, за умовами якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 18000 дол. США, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом, строком до 12 червня 2027 року.

Між кредитором та позичальником були укладені додаткові угоди до вказаного кредитного договору, а саме: 23 квітня 2009 року - відповідно до умов якої на період з 23 квітня 2009 року до 23 квітня 2010 року сторони домовилися про зменшення розміру щомісячних платежів; 14 вересня 2015 року - про зміну валюти кредитування та зміну відсоткової ставки;17 вересня 2015 року - про зменшення розміру щомісячних платежів протягом періоду з 15 жовтня 2015 року до 14 жовтня 2016 року; 27 грудня 2016 року та 25 липня 2017 року - про врегулювання заборгованості, строк якої настав; 19 грудня 2019 року - відповідно до якої фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилася на суму заборгованості за процентами.

З метою забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 12 червня 2007 року укладені окремі договори поруки.

Оскільки ОСОБА_1 своєчасно не сплачував кошти на виконання кредитних зобов`язань, станом на 18 жовтня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 389450 грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 343697 грн. 23 коп. та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 45763 грн. 57 коп.

З огляду на вищезазначене, позивач просив стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 389460 грн. 80 коп.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ « Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 12 червня 2007 року №014/7336/74/111567 в сумі 389460 грн. 80 коп. та 5841 грн. 90 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із поручителів та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні спору суд застосував положення статті 559 ЦК України у редакції, яка втратила чинність. З 4 лютого 2019 року зазначена стаття викладена у новій редакції, якою передбачено трирічний строк з дня настання строку виконання основного зобов`язання для звернення кредитора з вимогою до поручителів. Отже, саме така норма матеріального права регулює спірні правовідносини, відтак висновок суду про припинення поруки з тих підстав, що вимога до поручителів не була пред`явлена протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, є помилковим.

Також звертає увагу на те, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань ( внесення щомісячних платежів), отже трирічний строк пред`явлення вимоги до поручителів слід обчислювати з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, порука могла припинитися лише в частині платежів поза межами трирічного строку, а за майбутніми платежами строк для пред`явлення позову до поручителів не сплив.

Вказує, що 13 грудня 2021 року кредитор направив відповідачам вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань, отже на час пред`явлення даного позову порука не припинилася.

Окрім того, наголошує, що з 19 грудня 2020 року строки, визначені статтею 559 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину, введеного у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, тобто до 30 червня 2023 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №014/7336/74/111567, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 18000 дол. США, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом, строком до 12 червня 2027 року.

23 квітня 2007 року між ними укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, відповідно до якої тимчасово, протягом періоду з 23 квітня 2009 року до 23 квітня 2010 року, сторони домовилися про зменшення розміру щомісячних платежів.

14 вересня 2015 року між ними також укладено додаткову угоду до цього кредитного договору, якою змінено умови кредитування, а саме: передбачено надання кредиту траншами: перший транш у розмірі 18000 дол. США - на споживчі цілі, другий транш у сумі 281238 грн. 48 коп. - на рефінансування заборгованості за першим траншем. Дата остаточного погашення першого траншу визначена сторонами 12 червня 2027 року, другого траншу - 15 липня 2027 року. Процентна ставка за користування першим траншем погоджена на рівні 12,5 % річних, проценти на користування другим траншем визначено на рівні 19, 00 % річних.

Відповідно до додаткової угоди, укладеної між банком та позичальником 14 вересня 2015 року, процентна ставка за користування кредитом з 15 вересня 2015 року встановлена на рівні 17,00 % річних.

Додатковою угодою до кредитного договору від 17 вересня 2015 року сторони також домовилися на період з 15 жовтня 2015 року по 14 жовтня 2016 року зменшити розмір щомісячного платежу.

27 грудня 2016 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, згідно з якою фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилася на заборгованість за процентами.

Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору, укладеної 25 липня 2017 року між боржником та позичальником, сторони дійшли згоди щодо врегулювання простроченої заборгованості.

19 грудня 2019 року між ними також укладено додаткову угоду до зазначеного кредитного договору, якою сторони врегулювали прострочену заборгованість та дійшли згоди про те, що фактична заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості за процентами. Строк погашення кредиту визначено 15 липня 2027 року, про що свідчить додаток №1 до цієї угоди.

12 червня 2007 року між АТ « Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 укладені окремі договори поруки, за умовами яких поручителі зобов`язувалися нести солідарну з боржником відповідальність за неналежне виконання кредитних зобов`язань.

Заслуговує на увагу та обставина, що у договорах поруки не зазначено прізвище, ім`я та по батькові поручителів, проте вони містять підписи сторін цих договорів й факт укладення договорів поруки не заперечується ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з даними вимогами позивач посилався на ту обставину, що боржник належним чином не виконував умовим кредитного договору, внаслідок чого за період з 15 вересня 2015 року по 18 жовтня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 389450 грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 343697 грн. 23 коп. та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 45763 грн. 57 коп. На підтвердження даної обставини суду надано розрахунок цієї заборгованості.

13 грудня 2021 року АТ « Райффайзен Банк Аваль» звернулося до боржника та поручителів з письмовими вимогами про дострокове погашення заборгованості протягом тридцяти днів з дати одержання цієї вимоги.

20 квітня 2023 року між АТ « Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ « Цикл Фінанс» укладений договір відступленні права вимоги за вказаним кредитним договором та договорами поруки.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 червня 2023 року замінено АТ « Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ « Цикл Фінанс».

В судовому засіданні також встановлено, що у січні 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» зверталося до суду з позовом до боржника та поручителів про стягнення з них в солідарному порядку заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 336135 грн. 90 коп., у тому числі заборгованості за кредитом у сумі 321972 грн. 20 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 14123 грн. 70 коп., яка виникла за період з 15 вересня 2016 року по 30 жовтня 2018 року.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2020 року у справі №289/25/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд виходив з того, що питання врегулювання заборгованості за кредитним договором вирішене шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору, укладеної між боржником та позичальником 19 грудня 2019 року. На виконання даної угоди ОСОБА_5 протягом періоду з грудня 2019 року по червень 2020 року вносилися кошти, проте, позивач не уточнив позовні вимоги й не надав жодної інформації щодо виконання цієї додаткової угоди.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №014/7336/74/111567, укладеним 12 червня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ « Цикл Фінанс», та ОСОБА_1 , що виникла за період з 15 вересня 2014 року й до 30 жовтня 2018 року, вже було предметом судового розгляду й з даного приводу ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Як пояснила представник АТ « Цикл Фінанс», звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 18 жовтня 2021 року, позивач посилався на невиконання боржником умов додаткової угоди до кредитного договору, укладеної 19 грудня 2019 року.

Однак, наявність судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, яка виникла станом на 30 жовтня 2018 року, виключає можливість повторного розгляду судом вимог про стягнення боргу за той самий період. Укладення зазначеної додаткової угоди до кредитного договору відбулося 19 грудня 2019 року та виконання її умов враховується при вирішенні питання про стягнення заборгованості за період, який не охоплюється рішенням суду у справі № 289/25/19.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ТОВ « Цикл Фінанс» заборгованості за кредитним договором №014/7336/74/111567 від 12 липня 2007 року, яка виникла станом на 30 жовтня 2018 року, слід скасувати та закрити в цій частині провадження у справі.

Що стосується позовних вимог про стягнення із поручителів заборгованості за період з 1 листопада 2018 року по 18 жовтня 2021 року слід зазначити наступне.

Під час розгляду справи №289/25/19 судом було встановлено, що 5 жовтня 2018 року кредитор звернувся до боржника та поручителів з письмовими вимогами про дострокове погашення заборгованості за вказаним кредитним договором не пізніше десяти банківських днів з дати отримання цієї вимоги.

Пунктом 5.4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний достроково здійснити повернення кредиту та інших платежів, що визначені цим договором, у разі: невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту; відмови від зміни умов даного договору в порядку, передбаченому п.п.1.4, 1.5, 6.2, 6.4 цього договору. Кошти мають бути повернуті протягом 30 календарних з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Отже, з урахуванням положень пункту 5.4 кредитного договору, строк виконання зобов`язання настав 5 листопада 2018 року.

Вирішуючи спір, суд застосував положення частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, яка була чинною до внесення змін згідно із Законом України №2478-VIII від 3 липня 2018 року.

Так, даною нормою передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, законодавцем визначено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки ( якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги).

При цьому, будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України строк дії договору поруки за своєю правовою природою не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого таке право та обов`язок припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку ( який є преклюзивним) кредитор позбавлений можливості вчиняти дії щодо реалізації свого права за договором поруки. Порука є строковим зобов`язанням, й незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Аналізуючи положення частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання ( у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за даним кредитним договором, направивши 5 жовтня 2018 року на адресу боржника та поручителів письмові вимоги про дострокове повернення кредиту. Отже, погоджений сторонами у кредитному договорі строк виконання зобов`язання був змінений та настав 5 листопада 2018 року.

Враховуючи, що кредитор не пред`явив вимоги до поручителів протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі, тому порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинилась.

Варто також зазначити, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина четверта статті 559 ЦК України в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України №2478-VIII від 3 липня 2018 року, оскільки, незважаючи на те, що цей Закон застосовується також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після набрання ним чинності, його положення не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, зважаючи на те, що на час набрання ним чинності ( 4 лютого 2019 року) строк виконання за вказаним кредитним договором вже настав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення поруки в частині зобов`язань, які виникли за період з 1 листопада 2018 року по 18 жовтня 2021 року.

Отже, рішення в частині зазначених позовних вимог слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ТОВ « Цикл Фінанс» заборгованості за кредитним договором №014/7336/74/111567 від 12 липня 2007 року, яка виникла станом на 30 жовтня 2018 року, скасувати та закрити в цій частині провадження у справі.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ТОВ « Цикл Фінанс» заборгованості за кредитним договором №014/7336/74/111567 від 12 липня 2007 року, яка виникла за період з 1 листопада 2018 року по 18 жовтня 2021 року,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 22 квітня 2024 року.