Справа № 948/173/24
Номер провадження 2/948/188/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2024 Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді Кравець С.В.,

за участю секретаря Порохні І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

відповідно до ч.1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 25.04.2024 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення

в с т а н о в и в :

1.1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем укладений договір розподілу природного газу, який відповідає Типовому договору, є публічним та однаковий для всіх споживачів і є договором приєднання. Фактом приєднання відповідача до умов договору є: надання підписаної заяви-приєднання, періодична сплата рахунка Оператора ГРМ та документально підтверджене споживання природного газу.

26.07.2023р. у боржника знятий кінцевий показник лічильника за адресою споживання, що становить 29 860, 28.12.2023р. 30 965, а 01.02.2024 р. 31 662, тобто за вказаний період він спожив 1 802 куб.м газу. Відповідач за період виниклої заборгованості здійснив оплату за послуги з розподілу природного газу на загальну суму 1 900, 00 грн.

З 01 січня 2020 року розділено оплату за газ, як товар, та оплату за послугу з його розподілу, розрахунки за послугу розподілу природного газу здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року, зокрема за 2023 рік з 01.10.2021р. по 30.09.2022р., за 2024 рік з 01.10.2022р. по 30.09.2023р. Для кожного споживача річна замовлена потужність визначається окремо, залежно від обсягу споживання газу за попередній газовий рік.

Тариф на розподіл природного газу з 01.01.2022р. встановлено 2, 112 грн за 1 куб.м, а тому щомісяця до сплати відповідачу нараховується: з 01.01.2023р. 654, 02 грн, з 01.01.2024р. 460, 94 грн, які він має сплачувати до 20 числа місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу на підставі рахунка оператора. Відповідач ухиляється від сплати наданих послуг з розподілу природного газу, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 4907, 08 грн та судовий збір.

1.2.Відзив

В установлений судом строк відповідач направив відзив на позов в якому просить у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що, по-перше, він добросовісно оплачував житлово-комунальні послуги на підставі типового договору від 12.02.2013р., а після підвищення ціни на газ та появи ще однієї платіжки за розподіл природного газу, він переглянув договір і не знайшов такої послуги як розподіл газу і вирішив, що це шахрайство. Після скасування судового наказу про стягнення з нього заборгованості, він почав досліджувати нормативно-правові акти та встановив: відсутність у позивача ліцензії, газорозподільної системи, оскільки вони були побудовані жителями с. Селещина; невідповідність змісту типового договору вимога Кодексів, законів а також звуження змісту та обсягу існуючих прав, що свідчить про його нікчемність; нарахування зайво використаних обсягів використаного газу; не зареєстровані в Мін`юсті постанови НКРЕКП, а також колізії між цими постановами та типовим договором; не легітимність НКРЕКП , яка не є органом виконавчої влади і не може підміняти КМУ.

По-друге, в постановах НКРЕКП назва позивача визначена як «ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», а не «Оператор ГРМ «Полтавагаз», як це зазначено в типовому договорі, затвердженому постановою НКРЕКП від 20.09.2015р. №2498. У типовому договорі розподілу природного газу, на який посилається позивач, існує колізія та юридична невизначеність щодо визначення понять «Оператор ГРМ», «оператор газорозподільної системи», «споживач», «побутовий споживач», «замовник», яка по різному визначена в нормативно-правових актах, що викликало у відповідача сумніви та нікчемність типового договору, на який посилається позивач. За цих обставин відповідач вважає, що типовий договір має бути визнано нікчемним,.

По-третє, відповідач зазначає, що йому не надходило пропозицій щодо розірвання Типового договору від 12.02.2013 р. та укласти новий договір згідно чинного законодавства, доказів про припинення дії зазначеного договору. Натомість, його незаконно відключили від послуг газопостачання, а незважаючи на те, що він є інвалідом 2 групи, і повинен мати пільги на сплату комунальних послуг, його змусили в шахрайський спосіб підписати заяву-приєднання, тоді як плата за комунальні послуги має становити не більше 15% фактично отриманого сукупного доходу сім`ї, а тому на підставі ст. 46 Конституції України, Рішення КСУ № 1-VІІІр/2018 від 27.02.2018р. пенсіонери не повинні сплачувати за житло. Ним подано заяву про розірвання договору на постачання природного газу, тоді як сумнівним є факт того, що Типовий договір від 12.02.2013р. укладено та його дія між позивачем та відповідачем не скасована, а тому є діючим.

Також зауважив, що якби не хвороба та не інвалідність він не прийняв би умов типового договору, на який посилається позивач, оскільки він є сумнівним. Так, посилання у змісті договору про те, що він є публічним та є договором приєднання, неможливо відповідно ЦК України, оскільки вони є різними за суттю договорами. Крім цього, вони мають укладатися відповідно/згідно статей Закону, а не з урахуванням. (правопису). Разом з тим, позивачем не надано документально підтвердженого факту споживання природного газу , акту прийому-передачі або виконання послуги з розподілу природного газу.

Також зазначає, що ЦК України не передбачено заяви-приєднання, тоді як поняття публічного договору визначено ст. 633 ЦК України.

Таким чином, типовий договір про розподіл природного газу має бути визнаний нікчемним, як такий що не відповідає Конституції, Цивільному, Господарському кодексам України, затверджений постановою НКРЕКП, яка не є органом центральної виконавчої влади, та незареєстрованими постановами в Міністерстві юстиції України і відсутніми в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів.

Водночас, типовий договір на який посилається позивач обмежує і виключає відповідальність позивача, містить явно обтяжливі умови для відповідача, оскільки в п. 2.3. є обмеження в праві користуватися Конституцією та Законами України. Разом з тим, вони погіршують права та обв`язки споживача, а тому він не може відмовитись від договору від 12.02.2013р. Крім цього, погроза відключити газ є нав`язуванням протизаконних умов .

По-четверте, відповідач вказує, що позивачем не надано доказів замовлення відповідачем потужності послуг розподілу та акту прийому-передачі, про надання/отримання послуги, її кількості, показників, довідка про фінансовий стан споживача по розподілу природного газу складена позивачем в односторонньому порядку без звіряння з відповідачем, а тому не може бути допустимим доказом того, що відповідач отримав природний газ саме за такими обсягами, довідка не є первинним документом, за яким можливо встановити наявність чи відсутність заборгованості, що унеможливлює визначення дійсного розміру боргу.

По-п`яте, позивач не довів наявність у нього ліцензії на здійснення розподілу природного газу, відомості про яку мають бути викладені в п.1.4 Типового договору, тоді як Постанова НКРЕКП не є ліцензією.

По-шосте, позивач не надав доказів та документів того, що він володіє газотранспортною системою в межах с. Селещина та по вул. Миру Полтавського району Полтавської області, що дана система перебуває на законних підставах, а також те, що відповідач підключений до даної газорозподільної системи на законних підставах, оскільки саме мешканці с. Селещина самостійно з власних коштів закупляли все необхідне. Отже, позивач не має права здійснювати господарську діяльність у державному секторі економіки, оскільки є приватною юридичною особою, в статутному капіталі якої відсутня державна частка.

По-сьоме, відповідач просить визнати факт нечесної підприємницької діяльності позивача, на що вказують неналежним чином оформлена ліцензія, відсутність права власності або користування газорозподільними системами, нарахування зайвих об`ємів використаного газу, нав`язування відповідачу типового договору, який не відповідає статтям Цивільного та Господарського кодексів України.

По-восьме, існує рішення АМКУ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

По-дев`яте, на період дії воєнного стану забороняється нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, відсотків річних.

По-десяте, відповідач просить визнати Указ Президента України від 27.08.2014р. № 694 нелегітимним.

По-одинадцяте, оскільки постанова НКРЕКП від 29.06.2017р. № 848 та № 2757 від 22.12.2021р. не зареєстровані в Мін`юсті та не внесені до Єдиного реєстру нормативно-правових актів, просить визнати їх нечинними.

По-дванадцяте, відповідач вважає та звертається до суду визнати колізію та юридичну невизначеність в положеннях типового договору та нормативно-правових актах, які регулюють діяльність у сфері енергетики та ЖКП, але очевидною є спрямованість на користь позивача. Сумнівною є юридична визначеність легітимність самої НКРЕКП.

По-чотирнадцяте, диспозиція ч.2 ст. 2 Закону України «Про ринок природного газу» за змістом є банкетною і відсилає до актів законодавства Європейського Союзу, що вказує на обов`язковість застосування судом норм його права, а відтак, суд зобов`язаний визнати пріоритетними у даній справі положення міжнародних договорів у сфері природного газу над актами законодавства України.

У зв`язку з наведеним, відповідач просить: 1) визнати діючим договір між сторонами від 12.02.2013р.; 2) визнати таким, що не відповідає вимогам національного та міжнародного законодавства типовий договір від 30.09.2015р. та є нікчемним; 3) визнати відсутність у позивача ліцензії; 4) визнати нікчемними постанови НКРЕКП, які не зареєстровані в Мін`юсті та не внесені до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та є нечинними; 5) визнати пріоритетними положення міжнародних договорів; 6) визнати, що НКРЕКП не створений КМУ; 7) визнати, що НКРЕКП створений Указом Президента України, який не є органом центральної влади; 8) надати правову оцінку актам, якими користується позивач (а.с.95, 33-50).

1.3.Відповідь на відзив

Позивач направив відповідь на відзив, в якій зазначив, що з наведеними запереченнями проти позову повністю не погоджується, з огляду на таке.

По-перше, позивач АТ «ОГС «Полтавагаз» є оператором ГРМ, яке здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 778 від 15.06.2017р. з внесеними змінами, в межах Полтавської області, де знаходиться ГЗС, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Полтавагаз» та яка оприлюднена на сайті Регулятора. Отже, АТ «ОГС «Полтавагаз» має право провадження вище зазначеної діяльності в межах території Полтавської області, зокрема і в с. Селещина.

По-друге, правовідносини між позивачем та відповідачем врегульовані рядом норм цивільного законодавства. При цьому, відповідач не подавав позивачу заяву про припинення розподілу природного газу, позивач виконує свої зобов`язання належним чином, натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, а саме останні 8 місяців не сплачував вартість отриманих ним послуг, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 4 907,08 грн. Відповідач вчинив всі необхідні дії, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема: ним повернено підписану заяву-приєднання, сплачено по рахунках Оператора ГРМ та позивачем документально підтверджене споживання природного газу. Окрім того, жодного доказу того, що відповідач піддався шахрайству з боку позивача, ним до позовної заяви не додано.

По-третє, думка відповідача щодо постанов, якими позивач керується у своїй діяльності, що вони незареєстровані в порядку, встановленому законом, є невірною та абсурдною, оскільки рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг та не вважаються нормативно-правовими актами, оскільки є актами індивідуальної дії та стосуються питань встановлення цін та тарифів, не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Окрім того, позивач звертає увагу на той факт, що сам Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», а також постанови НКРЕКП в судовому порядку не оскаржені та не скасовані, у визначеному законом порядку не визнані неконституційними, а тому на даний момент є чинними та діючими.

По-четверте, позивач здійснює нарахування вартості за надані послуги, керуючись вимогами Кодексу ГРС, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015р., тарифами встановленими на послуги розподілу природного газу для АТ «Полтавагаз» та об`ємів споживання позивачем природного газу, а саме: місячна вартість послуги з розподілу природного газу визначається як добуток річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного куб.м замовленої потужності.

По-п`яте, ніякої неустойки, інфляційних нарахувань, відсотків річних відповідачу не нараховано і в позовній заяві щодо їх стягнення в частині позовних вимог не вказано, а все інше викладено у «скачаному» з мережі Інтернет (а.с.101-109).

2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

15.03.2024р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.29).

За ухвалою суду від 03.04.2024р. у позивача витребувані докази (а.с.96-98).

3.Позиції учасників судового провадження

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження отримав 21.03.2024р. (а.с.95), в установлений судом 15-денний строк направив відзив на позов.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

4.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що 10.11.2022р. відповідач ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) щодо приватного будинку розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Як видно з Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2498, договір є публічним (п.1.1.), його умови є однаковими для всіх споживачів (п.1.2.) та є договором приєднання на невизначений строк. Фактом приєднання є вчинення споживачем будь-яких дій, зокрема: надання підписаної заяви-приєднання, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п.1.3.) (а.с.6-8).

За підсумками споживання газу по лічильникам, абонент ОСОБА_1 споживає природний газ за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого показник лічильника станом на 26.07.2023р. становив 29 860, 28.12.2023р. 30 965, 01.02.2024р. 31662, про що є відповідні підписи боржника у списках абонентів про зняття показників (а.с.10-12).

З даних картки абонента ОСОБА_1 вбачається, що йому щомісячно нараховувалося: з квітня по грудень 2023р. 654,02 грн, з січня по лютий 2024р. 460,94 грн, сплачено у травні-червні 2023 року 1900, 00 грн (а.с.13)

Згідно картки фактичного споживання з квітня по грудень 2023 року обсяг за газовий рік становив 3 716,00 м.куб, з січня по лютий 2024р. 2 619,00 куб.м, які діляться на 12 рівних частин щороку, що становить щомісяця 309,67 куб.м та 218,25 куб.м, відповідно (а.с.14).

З розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума нарахувань заборгованості ОСОБА_1 з 01.04.2023р. по 20.02.2024р. становить 6 808,06 грн, за цей період відповідачем сплачено 1 900,00 грн, станом на 01.03.2023р. у споживача ОСОБА_1 здійснено передоплату в сумі 0,98 грн. Отже, борг відповідача станом на 20.02.2024р. становить 4 907,08 грн (а.с.15).

З наданих відповідачем рахунків за розподіл природного газу та скрину сторінки абонента видно, що відповідач їх оплачував у травні-червні 2023 року (а.с.16-18).

28.12.2023р. позивач направив відповідачу претензію про сплату боргу в розмірі 4 446, 14 грн, станом на 01.01.2024р., яку він отримав 03.01.2024р. (а.с.19,20).

Згідно пенсійного посвідчення від 16.11.2022р. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи (а.с.94).

Відповідно до Акту № 16522428 від 10.11.2022р. в ньому зазначена схема розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем (а.с.119).

5.Мотиви суду

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України «Про ринок природного газу».

Відповідно до п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

За п.35 ч.1 ст. 1 цієї статті передбачено, що розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Частинами 1 та 2 статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», та Цивільним кодексом України.

За п.2 ч.1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За нормами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Як свідчать надані позивачем докази, відповідач підписав заяву-приєднання, споживав природний газ та періодично оплачував послуги розподілу природного газу.

07 жовтня 2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №2080, відповідно до якої затверджено ряд змін до Кодексу ГРС та Типового договору розподілу природного газу, зокрема до глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, яким встановлено порядок розрахунків за договором розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Згідно з пунктом 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. З 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за: 39 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі; 126 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; 314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.

Згідно умов пункту 6.1 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення (п.6.2 розділу VI даного Договору).

За нормами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно постанови НКРЕКП від 22.12.2021р. № 2764 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.01.2022р. 1, 76 грн за 1 куб.м на місяць без урахування ПДВ.

Отже, враховуючи те, що відповідач з квітня 2023 року по лютий 2024 року користувався послугами природного газу, підписавши заяву-приєднання від послуг позивача не відмовлявся, не систематично сплачував позивачу витрати за розподіл природного газу, хоча користувався ними, а відтак суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за цей період в розмірі 4907, 08 грн, уточнивши кінцевий період по 29.02.2024р., а не 20.02.2024р. як це зазначено позивачем, оскільки розрахунок ним проведено за повних два місяці 2024 року.

Стосовно доводів відповідача викладених у відзиві про: 1) визнати діючим договір між сторонами від 12.02.2013р.; 2) визнати таким, що не відповідає вимогам національного та міжнародного законодавства типовий договір від 30.09.2015р. та є нікчемним; 4) визнати нікчемними постанови НКРЕКП, які не зареєстровані в Мін`юсті та не внесені до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та є нечинними; 6) визнати, що НКРЕКП не створений КМУ; 7) визнати, що НКРЕКП створений Указом Президента України , який не є органом центральної влади, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, оскільки вказані доводи сформульовані як позовні вимоги, які відповідач має заявити окремим позовом до компетентного суду, сплатити судовий збір, а відтак правові підстави для прийняття судом щодо них окремого рішення відсутні.

Щодо доводів відповідача про те, що постанова НКРЕП не зареєстрована у Мін`юсті, а також відсутності ліцензії у позивача та право на здійснення діяльності на території Полтавської області, суд зазначає таке.

Так, постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015р. затверджений Типовий договір розподілу природного газу, який зареєстрований в Мінюсті 06.11.2015 № 1384/27829 та оприлюднений на офіційному сайті Верховної Ради України.

Відповідно до ч.1 ст. 1 та ч.3 ст. 5 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Рішення Регулятора не підлягають погодженню органами державної влади, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення Регулятора можуть бути оскаржені в судовому порядку. Оскарження рішень Регулятора не зупиняє їх виконання.

Згідно до п.2,3 ч.2 ст.3 цього Закону, Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 15.06.2017 р. №778 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Полтавагаз», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території м. Полтава та Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз».

Як видно зі Статуту АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» від 12.04.2019р. вказане товариство (п.1.1.5) є правонаступником прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» та Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (а.с.22).

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що типовий договір не зареєстрований у Мін`юсті та що позивач не має права (ліцензії) на здійснення діяльності по розподілу природного газу та перебування газорозподільної системи на території Полтавської області у його віданні є безпідставними.

Посилання відповідача на те, що постанови НКРЕКП від 29.06.2017р. № 848 та від 22.12.2021р. № 848 не зареєстровані в Мін`юсті суд зазначає, що правового значення у даній справі немає, оскільки вони стосуються ПАТ «Лубнигаз», який не є стороною у справі.

Щодо доводів про порушення прав відповідача укладенням договору, наявність колізії, відсутність обов`язку по сплаті комунальних послуг, суд зазначає таке.

Так, згідно п.2.3 типового договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього Договору та Кодексу газорозподільних систем.

Посилання відповідача на наявність типового договору від 12.02.2013р. та направлення заяви про розірвання договору від 10.11.2022р. є безпідставним, оскільки вони відсутні у матеріалах справи, позивач на них не посилався, а відповідач доказів їх існування не надав.

Відповідач у своєму відзиву зазначив, що вказаним вище пунктом договору обмежена відповідальність позивача та вони є обтяжливими для відповідача, не носять конкретного характеру, крім загальних висловлювань, а відтак таких порушень суд не вбачає.

Крім цього, відповідно до п.1 4. Типового договору Оператор ГРМ - оператор газорозподільної системи.

Отже, з огляду на викладене є безпідставними твердження відповідача про наявність колізії, щодо визначення оператора ГРМ та оператора газотранспортної системи.

Посилання відповідача на колізію, юридичну невизначеність, а також необхідність застосування норм міжнародних договорів, рішень АМКУ є необґрунтованим, носить характер припущень, оскільки будь-яких конкретних даних щодо необхідності застосування їх у вказаній справі не наведено.

Суд також погоджується з доводами позивача про необґрунтованість доводів відповідача про нарахування неустойки та штрафів, оскільки таких вимог позивач не ставив, а тому відповідачем вони є надуманими.

Щодо доводів відповідача про те, що він має сплачувати за комунальні послуги 15% свого доходу суд зазначає, що ним викладено загальне посилання на нормативний документ, який стосується невизначеного кола осіб.

Разом з тим, відповідач не зазначив, за яким нормативним документом він звільнений він сплати комунальних послуг, який він та члени його сім`ї мають дохід, чи подавав він довідку про доходи, а також певний пакет документів позивачу чи будь-якому органу, та яке було прийняте рішення, суду не надано, а відтак його доводи в цій частині носять характер припущень.

Інші доводи відповідача, такі як нібито шахрайство позивача тощо, носять характер припущень та не підтверджені жодними доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

6.Мотив рішення щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а відповідач від сплати судового збору звільнений, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, а відтак позивачу слід компенсувати витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028, 00 грн (а.с.1) за рахунок Державного бюджету України у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.04.2023р. по 29.02.2024р. в розмірі 4907, 08 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028, 00 грн компенсувати Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» за рахунок Державного бюджету України у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», місцезнаходження: м. Полтава, вул. Козака, 2-а, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст Рішення складено 29 квітня 2024 року.

Суддя С.В.Кравець