УХВАЛА

02 травня 2024 року

м. Київ

справа № 447/4197/23

провадження № 61-6181ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Судовим наказом Миколаївського районного суду Львівської області від 04 січня 2024 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 грудня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Здійснено розподіл судових витрат.

У січні 2024 році ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у скасуванні судового наказу цього ж суду від 04 січня 2024 року.

Ухвала мотивована тим, що частина перша статті 170 ЦПК України визначає право боржника на подачу заяви про скасування судового наказу, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Тобто, у разі видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами або боржник може звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року.

Судове рішення мотивовано тим, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про відмову у скасуванні судового наказу, яка не підлягає апеляційному оскарженню.

У квітні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про скасування судового наказу.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року необхідно відмовити з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що касаційному оскарженню підлягають рішення (ухвали) суду першої інстанції після їх перегляду у апеляційному порядку.

Зі змісту ухвали Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року вбачається, що суд не переглянув ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року не переглянута в апеляційному порядку, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на зазначене судове рішення необхідно відмовити.

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали апеляційного суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без його участі, не повідомив про дату, час і місце розгляду справи, не дослідив зібрані у справі докази.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції.

Ухвала суду про відмову у скасуванні судового наказу відсутня у вказаному переліку.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Разом з тим, ухвалення рішення по такій категорії справ за наявності чинного судового наказу про стягнення аліментів є неможливим.

В той же час частиною восьмою статті 170 ЦПК України передбачено, що боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Таким чином, вказана ухвала не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Встановивши, що ухвала суду першої інстанції про відмову у скасуванні судового наказу не підлягає апеляційному оскарженню, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу місцевого суду про відмову у скасуванні судового наказу.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без його участі, не повідомив про дату, час і місце розгляду справи, є безпідставними, оскільки виклик учасників справи у судове засідання здійснюється судом після відкриття провадження у справі та проведення підготовчих дій (стаття 366 ЦПК України), а отже до відкриття провадження у справі, під час перевірки дотримання заявником вимог щодо форми та змісту апеляційної скарги, залишення скарги без руху, повернення її або відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, суд апеляційної інстанції не здійснює виклик учасників справи.

Довід заявника, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, не мають правового значення, оскільки такі стосуються законності видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, що не потребувало перевірки та оцінки судом апеляційної інстанції під час відмови у відкритті апеляційного провадження у справі на підставі імперативної норми процесуального права.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян