Справа № 302/1552/22
Провадження № 2/302/19/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 22.01.2024 року смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Царь О.В,

за участю: представника позивача адвоката Керита М.В,,

представника відповідача адвоката Фесик І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В :

22.12.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом, який в подальшому уточнив, виклавши в редакції від 21.02.2022 (а.с.72-77), до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування заявлених та в подальшому уточнених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 червня 2022 року було скасовано вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 року (справа №302/226/19) та кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , обвинуваченої за ч.2 ст.190 КК України закрито. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, яка є нереабілітуючою підставою.

Та вважає, що він, як особа, що потерпіла від злочину, вчиненого ОСОБА_2 , має право на стягнення з відповідачки моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином.

Зазначає, що внаслідок вчинення протиправних дій з боку ОСОБА_2 , йому завдано матеріальну шкоду на загальну суму 5500,00 доларів США, що з урахуванням середнього курсу долара США до гривні станом на лютий-березень 2017 року становив 148 610,00 гривень. Ця сума є значною, оскільки позивач ОСОБА_1 , як пенсіонер за віком, розраховував вигідно вкласти свої заощадження, а через шахрайські дії ОСОБА_2 позбувся власних коштів.

Також зазначає, що разом з матеріальною шкодою, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що внаслідок цих протиправних дій ОСОБА_2 , завданих по спричиненню потерпілому ОСОБА_1 матеріальних збитків, позивач поніс моральні страждання і переживання, оскільки вказані протиправні дії з боку ОСОБА_2 були здійснені відкрито, без будь-якої підстави чи провокації з його боку. Відмова ОСОБА_2 добровільно повернути кошти, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Позивачу потрібен був час для поїздок в органи поліції Міжгірського району Закарпатської області з м. Житомир, органи прокуратури для доказування порушення його законних прав.

Позивач вказує, що він неодноразово приїздив до смт. Міжгір`я на вимоги ОСОБА_2 , а після подання ним заяви про злочин до Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області та реєстрації кримінального провадження в ЄДРР на вимоги слідчого, а також для забезпечення своїх порушених прав неодноразово звертався до керівництва правоохоронних органів не тільки Міжгірського району Закарпатської області, де був неодноразово особисто, а й до керівництва правоохоронних органів Закарпатської області та Генеральної прокуратури України з єдиною метою, щоб винна в шахрайстві особа - ОСОБА_2 понесла адекватне покарання та повернула позивачу його законні кошти. До негативних наслідків відносяться непередбачені витрати на паливо, яке було потрібно для поїздок з м. Житомир до смт. Міжгір`я Закарпатської області де проводилося досудове розслідування протиправних діянь ОСОБА_2 . Вказані правовідносини тривають в загальному більше двох років. Більше року триваю досудове розслідування за фактом вчинення шахрайства з боку Відповідачки. Весь цей час позивач нервував з приводу поновлення його порушених прав в результаті неправомірних, злочинних дій відповідачки, очікуючи на повернення своїх коштів. Всього зі збережених доказів, понесених потерпілим прямих матеріальних витрат на проїзд з м.Житомир до смт.Міжгір`я Закарпатської області ОСОБА_1 , крім свого особистого часу, нервів та здоров`я, поніс витрати на проїзд в сумі 3863,59 грн.

Вказані обставини встановлені за наслідками та в рамках розгляду кримінального провадження №0000126, внесеного до ЄРДР 24.03.2017 року стосовно ОСОБА_2 , вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 року та Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.06.2022 року (справа №302/226/19, судове провадження №11- кп/811/402/20.

Зважаючи на вищевикладене, потерпілим ОСОБА_1 оцінено моральну шкоду в сумі 150 000,00 грн., яка в даному випадку характеризується постійними, значними душевними хвилюваннями, стражданнями і переживаннями та побоюванні у неповеренні належних йому коштів. І ці побоювання, зважаючи на поданий позов, не є безпідставними. Також в обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині позивач зазначає, що інформація про вищевказене кримінальне правопорушення, скоєне відповідачкою ОСОБА_2 стосовно нього, позивача ОСОБА_1 , за дуже короткий відрізок часу поширилася між родичами та знайомими позивача, внаслідок чого останній відчуває постійні пригнічення в спілкуванні із оточуючими його родичами та знайомими, яким відомо про цей ганебний випадок, і багатьом із яких він змушений неодноразово пояснювати обставини злочину, скоєного відповідачкою стосовно нього, а тому кожен раз змушений згадувати ті негативні, неприємні і болючі для себе події, у зв`язку з чим відчуває приниження честі і гідності. Крім того, у нього є діти і дружина, в очах яких позивач, як і кожен батько та чоловік є авторитетом, надійною опорою, незламним фундаментом і, можна уявити його стан і ті негативні відчуття, сором, які він відчуває при спілкуванні з сім`єю через дії відповідачки.

Позивач зазнав та переживає зараз порушення життєвого ритму, звичного укладу та способу життя і роботи, дискомфорт та пригнічення у спілкуванні із знайомими та близькими, порушення сну та постійні нервові стреси, головний біль, які тривають до тепер.

Вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 року ОСОБА_2 визнано винуватою, а цивільний позов поданий у рамках кримінального провадження, задоволено частково. Однак, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду, постановляючи ухвалу від 08.06.2022 року, якою скасувала вищевказаний вирок та, закрила кримінальне провадження за ч.2 ст.190 КК України щодо ОСОБА_2 , звільнивши її від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Питання цивільної відповідальності, вирішено не було.

Вказаною ухвалою апеляційної інстанції встановлено вину ОСОБА_2 у кримінальному правопорушенні передбаченому ч.2 ст.190 КК України.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.

Тобто, у даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між винними діями ОСОБА_2 та шкодою, заявленою у позовній заяві позивачем.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач ОСОБА_1 змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду з даним позовом, в якому просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну кримінальним правопорушенням: моральну шкоду в сумі 150 000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.) грн.; матеріальну шкоду в сумі 152 473,59 (сто п`ятдесят дві тисячі чотириста сімдесят три гривні 59 коп.) гривень, що складається з: 148 610,00 (сто сорок вісім тисяч шістсот десять гривень 00 коп.) гривень, що з урахуванням середнього курсу гривні до долара США станом на лютий-березень 2017 року становив 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США; З 863,59 (три тисячі вісімсот шістдесят три тисячі гривень 59 коп.) гривень транспортних витрат, які понесла сторона позивача, в зв`язку з розглядом справи №302/226/19 у Міжгірському районному суді; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, що складаються з: 20 160,00 (двадцять тисяч сто шістдесят гривень 00 коп,) грн. - витрат на професійну правничу допомогу у Міжгірському районному суді при розгляді справи №302/226/19 (провадження № П-кп/811/402/20); 6202,50 (шість тисяч двісті дві гривні 00 коп.) грн. - витрат на професійну правничу допомогу у Львівському апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги по справі №302/226/19; 12 424,00 (дванадцять тисяч чотири двадцять чотири гривні 00 коп.) грн. - витрат на професійну правничу допомогу у Міжгірському районному суді при розгляді справи №302/1552/22.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Кривка В.П. від 26.12.2022 року задоволено самовідвід у цивільній справі № 302/1552/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (а.с.47).

Ухвалою Міжгірського районного суду від 10.01.2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі та визначено розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.51-52).

30.01.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Фесик І.А.,через систему «Електонний суд» подано відзив на позовну заяву в порядку ст.178 ЦПК України, викладений в редакції від 29.01.2023 року (а.с.59-64).

21.02.2023 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Керита М.В. подана заява про уточнення позовних вимог, які викладені в редакції від 21.02.2023 року (а.с.72-77).

Ухвалою Міжгірського районного суду від 17.05.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 302/1552/22 та призначено справу до судового розгляду (а.с.96-97).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Керита М.В. підтримали у повному обсязі заявлені позовні вимоги. Просять позов ОСОБА_1 задовольнити повністю за підставами, наведеними в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Фесик І.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 , позовні вимоги не визнає, просить в їх задоволенні відмовити повністю, підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, та в якому зазначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За таких підстав, для того, щоб довести вчинення ОСОБА_2 злочину необхідно додати обвинувальний вирок суду. яким останню притягнуто до кримінальної відповідальності. Натомість до позовної заяви такого обвинувального вироку позивачем не надано. Натомість, позивачем надано ухвалу Львівського апеляційного суду по справі № 302/226/19 провадження № 11-кп/811/402/20 від 08 червня 2022 року, в якій зазначено, що вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2020 року стосовно ОСОБА_2 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст.190 КК України закрити. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а отже, обвинувальний вирок відносно ОСОБА_2 , яким притягнуто до кримінальної відповідальності, на сьогоднішній день відсутній, що позбавляє позивача ОСОБА_1 права на відшкодування як майнової, так і моральної шкоди, завданої злочином. Також зазначає, що ОСОБА_3 не визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення в кримінальному провадженні № ЄРДР 0000126 від 24.03.2017 року. Доказом цього є подання апеляційної скарги, де вона просила суд апеляційної інстанції скасувати вирок Міжгірського районного суду та закрити кримінальне провадження за відсутності складу кримінального правопорушення. В ухвалі Львівського апеляційного суду від 08 червня 2022 року відсутнє визначення доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення. За таких підстав, судовими рішеннями не встановлено вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення і відсутній обвинувальний вирок щодо ОСОБА_2 та відсутність таких судових рішень позбавляє позивача права на відшкодування шкоди (майнової та моральної) завданої злочином. Позивачем не надано докази, що відповідач вчинила неправомірні дії.

Також заперечує щодо стягнення з відповідача витрат потерпілого, які він поніс під час розгляду кримінального правопорушення, при цьому посилається на постанову ВП ВС від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), в якій викладені наступні правові висновки: оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли». З огляду на такі правові висновки Верховного Суду позивач не має права стягнути шляхом подання цивільного позову на відшкодування витрат, понесених у кримінальному провадженні. Згідно до позовної заяви такі витрати склали 3 863,59 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_1 у позові зазначає, що відповідачем завдано майнову шкоду у зв`язку з тим, що відповідачка отримала автомобіль БМВ моделі 540, 1995 року випуску і не сплатила кошти за автомобіль в сумі 4 500 доларів США. При цьому у позовній заяві посилається на наступні обставини, зокрема: автомобіль станом на березень 2017 року перебував у власності дочки позивача ОСОБА_4 . При цьому, позивач не вказує, що автомобіль БМВ 540 в березні 2017 року отримувала відповідач. Навпаки зазначає, що автомобіль БМВ 540 забрав його зять ОСОБА_5 . Він же був співвласником автомобіля БМВ 540 разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 . В матеріалах кримінального провадження наявні документи, які свідчать, що вказаний автомобіль БМВ 540 був проданий власником ОСОБА_4 у 2017 році. Вона ж і отримала кошти за цей автомобіль. З огляду на такі обставини, які не заперечуються позивачем, вбачається, що відповідач не отримувала автомобіль БМВ 540, не укладала договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, а тому такими діями не могла завдати шкоди позивачу. До позовної заяви не додано розписку, яка підтверджувала б факт отримання відповідачем у позику грошових коштів в сумі 1000 доларів США у позивача. На підставі наведеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Також представником відповідача адвокатом Фесик І.А. повідомлено, що докази понесених відповідачем судових витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Керита М.В., представника відповідача адвоката Фесик І.А., дослідивши у повному обсязі матеріали цивільної справи № 302/1552/22, матеріали кримінального провадження №302/229/19 (у трьох томах), повно і всебічно з`ясувавши обставини у даній справі, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справ, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Судом встановлено, що вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців. ОСОБА_2 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні, зазначеному в обвинувальному акті за окремими епізодами (за заявами потерпілих ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 , ОСОБА_1 - в частині заволодіння автомобілем «БМВ») та виправдано її за цим обвинуваченням за відсутністю в її діях та недоведеністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 матеріальну шкоду в розмірі - 1000 доларів США, що еквівалентно сумі 27020 грн.; моральну шкоду в сумі - 4000 грн., витрати, пов`язані з прибуттям до правоохоронного органу та суду в сумі 2456 грн. 44 коп., витрати на правничу допомогу в сумі - 7968 грн. В решті позовних вимог та стягненні процесуальних витрат відмовлено (а.с.33-45).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 08.06.2022 року вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 року стосовно ОСОБА_2 скасовано. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст. 190 КК України закрито. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності (а.с.10-14).

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та неможливістю вирішення даного спору в позасудовому порядку.

Щодо права позивача ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення, суд вказує на наступне.

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Посилання сторони відповідача на те, що відсутні підстави для відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_1 , оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України закрито, а тому її не визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, є безпідставними з огляду на таке.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.

Тобто даному випадку, наявний причинно-наслідковий зв`язок між винними діями ОСОБА_2 та шкодою, заявленою у позовній заяві позивачем.

За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення.

Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ст.49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах.

Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав статті 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, заподіяна кримінальним правопорушенням шкода та витрати потерпілого на від кримінального правопорушення відшкодовуються у такому самому порядку, як і при ухваленні обвинувального вироку.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно положень ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до Закону.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається зі змісту ухвали Львівського апеляційного суду від 08.06.2022 року, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_2 заявила клопотання про закриття кримінального провадження щодо неї за ч.2 ст.190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, зазначивши, що вину визнає повністю, шкода потерпілим нею відшкодовується, просила вирок скасувати і звільнити її від кримінальної відповідальності.

Так, при огляді матеріалів кримінального провадження (справа № 302/226/19), судом констатовано той факт, що за епізодом потерпілого ОСОБА_1 щодо заволодінням і продажем автомобіля «БМВ» в ході розгляду кримінального провадження та в судовому засіданні під час вирішення даного позову в порядку цивільного судочинства встановлено, що автомобіль марки «БВМ» не знаходився в реальному володінні та розпорядженні ОСОБА_2 , на неї не було оформлено право власності чи користування вказаним автомобілем ні потерпілим ОСОБА_1 , ні членами його сім`ї, ні будь-якою іншою особою. Фактично цей автомобіль знаходився у власності ОСОБА_8 і вона ж розпорядилась цим автомобілем (відчужила) на свій розсуд, що підтверджено довіреністю, посвідченою 08.09.2012 року приватним нотаріусом Русінко З.П. за реєстровим № 1734 та відповідно до вказаної довіреності, ОСОБА_8 (дочка потерпілого ОСОБА_1 ), як власник автомобіля марки БМВ 540, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 уповноважила користуватися та розпоряджатись цим автомобілем ОСОБА_1 без встановлення строку дії довіреності, але до припинення її чинності у встановленому порядку. Далі, згідно договору купівлі-продажу №2146/2017/597654 транспортного засобу, зареєстрованого в територіальному сервісному центрі МВС 2146 РСЦ в м.Іршава Закарпатської області, 26.08.2017 року продавець ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_9 (покупцю) транспортний засіб марки БМВ моделі 540, 1995 року випуску чорного кольору, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 , за домовленою ціною в сумі 20000 грн. А отже, потерпілий ОСОБА_1 не був законним власником автомобіля «БМВ» під час ведення перемовин з обвинуваченою ОСОБА_2 щодо передачі автомобіля в позику, а обвинувачена не отримувала реально у своє володіння цей автомобіль і не мала реальної можливості розпорядитись цим автомобілем на свій розсуд чи впливати на таке розпорядження.

При цьому, відсутні будь-які фактичні дані, які б підтверджували, що вказаним рухомим майном шахрайськими діями заволоділа ОСОБА_2 та при відсутності фактичних даних про те, що таке майно взагалі існувало на праві власності у потерпілого ОСОБА_1 під час вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, чи було об?єктом вчинення кримінального правопорушення, а тому у суду відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині позову щодо стягнення з відповідача витрати на відшкодування потерпілому ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 4500 доларів США.

Проте, як встановлено в ході розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_2 щодо факту заволодіння останньою коштів в сумі 1000 доларів США в лютому 2017 року, що стверджено відповідною довідкою, наявною в матеріалах справи та за курсом долара США на лютий-березень 2017 року становить 27020,00 грн. (27,02 грн./1 долар США) та вказані обставин не оспорені та підтверджуються також заявою ОСОБА_2 від 28.11.2018 року, та оригінал якої є в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с.203-204) та відповідно до змісту якої ОСОБА_2 вказує, що вона отримала від ОСОБА_1 в борг 1000 доларів США та бажає їх повернути, та просить повідомити рахунок, на який може сплатити кошти.

А тому, вказані грошові кошти, в межах пред`явленого ОСОБА_2 обвинувачення, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача ОСОБА_1 у вказаній сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 27020,00 грн.

Крім того, суд дійшов до беззаперечного висновку, що заподіяна винними діями ОСОБА_2 моральна шкода, завдана потерпілому ОСОБА_1 , є очевидною.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд погоджується з доводами позивача ОСОБА_1 щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_2 , однак вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Отже, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень та тривалість моральних страждань, душевних переживань, які поніс позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього відповідачки. При цьому, суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи.

З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачу є відшкодування йому відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 6000 грн., а тому позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, в межах зазначеної суми, та на думку суду, у повній мірі буде відповідатиме завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, розмір моральної шкоди, визначений позивачем ОСОБА_1 в сумі 150000,00 грн. є необгрунтовано завищеним та не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого. Разом з тим, суд враховує, що потерпілий ОСОБА_1 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000026, в ході розгляду кримінального провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_2 як судом першої та апеляційної інстанції, так під час розгляду даної цивільної справи, зазнав певних моральних страждань та нервових переживань, пережив істотний стрес. Також суд враховує вимушеність потерпілого витрачати свій особистий час для звернення із заявами до правоохоронних органів, із позовами до суду, необхідністю неодноразового прибуття із віддаленого місця свого проживання у Житомирській області до органу досудового розслідування, так і в судові засідання на території Закарпатської області, з урахуванням також віку потерпілого ОСОБА_1 , 1957 року народження, який є особою похилого віку. А отже, суд вважає, що наведені обставини призвели до зміни звичайного укладу та способу життя ОСОБА_1 , порушили його звичний життєвий ритм.

Отже, врахувавши глибину і тривалість моральних страждань потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_1 , на переконання суду відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000 грн. відповідатиме вимогам розумності та справедливості за обставин цього провадження.

Щодо витрат, понесених потерпілим ОСОБА_1 під час розгляду кримінального провадження у справі № 302/226/19, пов`язаних з транспортним витратами та витратами на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на таке.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, питання витрат на правову допомогу, понесених потерпілим у кримінальному провадженні, вирішується судом у межах кримінального провадження у якому такі витрати було понесено, у разі їх документального підтвердження, відповідно до кримінального процесуального законодавства. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Оскільки, процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати, розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України.

Аналогічна позиція міститься в постанові ВП ВС від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року (справа №462/6473/16-ц, провадження № 14-400цс18) зробила такі висновки щодо застосування норм права: питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядках. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого, то такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Кримінально-процесуальний кодекс не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Аналогічна позиція міститься в постанові ВП ВС від 17.06.2020 року справа № 598/1781/17, Провадження № 13-47кс20.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 17.06.2020 року справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20 КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК.

Нормами КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч.1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК України). Оскільки ст.126 КПК України визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Судом встановлено, що у провадженні цивільної справи № 302/1552/22, яка на даний час є предметом судового розгляду, потерпілий ОСОБА_1 просить про стягнення транспортних витрат в сумі 3863,59 грн. (а.с.15-22) та витрат на правничу правову допомогу, надану адвокатом в рамках кримінального провадження (справа № 302/226/19) у Міжгірському районному суді Закарпатської області в сумі 20160,00 грн. та у Львівському апеляційному суду в сумі 6202,50 грн.Тобто, у пред`явленому позові йдеться про вирішення питання, пов`язаного із процесуальними витратами у кримінальному провадженні № 0000126 (справа № 302/226/19).

В цьому контексті суд звертає увагу на те, що потерпілий від кримінального правопорушення ОСОБА_1 має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вищезгаданої правової позиції Великої Палати Верховного Суду суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Касаційним судом вказано, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

При цьому суд зазначає, що ухвалу Львівського апеляційного суду від 08.06.2022 року учасниками кримінального провадження, а також потерпілим ОСОБА_1 до Касаційного кримінального суду не оскаржено. Крім того, потерпілий ОСОБА_1 , його представник адвокат Керита М.В. не звертались до апеляційного суду в рамках кримінального судочинства із клопотанням про вирішення питання компенсації витрат, понесених потерпілим на професійну правову допомогу у рамках кримінального провадження.

Слід також зазначити, що питання витрат на професійну правничу допомогу, понесених сторонами у межах цивільної справи розглядається у межах такої цивільної справи відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про відшкодування витрат, понесених за надання правової допомоги у кримінальному провадженні, які не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченої, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині, оскільки ці витрати повинні бути розподілені судом в межах того кримінального провадження, у ході якого вони виникли та це питання має розглядатися за правилами кримінального судочинства, а не у порядку цивільного судочинства.

За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Як зауважував ЄСПЛ в справі «Мушта проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді цивільної справи № 302/1552/22, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 3, 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено судом, за наданням професійної правничої допомоги позивачу у цивільній справі № 302/1552/22 (провадження № 2/302/19/24) за пред?явленим ОСОБА_1 позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - в інтересах позивача діяв адвокат Керита М.В., повноваження якої підтверджуються Договором про правову допомогу від 16.10.2018 року, Ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АО № 1073647 від 10.11.2022 року, Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/710 від 07.11.2011 року (а.с.23-24,29,30).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні документи: Договір про правову допомогу від 16.10.2018 року (а.с.23-24); Акт про прийняття-передачі наданих послуг з правової допомоги від 23.11.2023 року (а.с.132), який є додатком до Договору про надання правничої допомоги від 16.10.2018 року; Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО № 1073647 від 10.11.2022 року (а.с.29); квитанцію від 23.11.2023 року про оплату послуг з надання правової допомоги згідно договору від 16.10.2018 року, на суму 21085,00 грн., за підписом адвоката Керита М.В. (а.с.133).

Як вбачається з Акту про прийняття-передачі наданих послуг з правової допомоги від 23.11.2023 року (а.с.132), адвокат Керита М.В. згідно Договору про правову допомогу від 16.10.2018 року у кримінальному провадженні № 0000126 у справі № 302/229/19 за обвинуваченням ОСОБА_2 та у цивільній справі в Міжгірському районному суді Закарпатської області № 302/1552/22, у період з 28 січня 2020 по 23 листопада 2023 року надала замовнику ОСОБА_1 , а замовник прийняв юридичні послуги на загальну суму 21085,00 грн., та які складаються з: попереднього опрацювання матеріалів та законодавчої бази (1 год. - 1000 грн.), фомування правової позиції, консультації клієнта, узгодження правової позиці (1 год. 1240,50 грн.), правовий аналіз ситуації по справі (1 год. 1240,50 грн.), підготовка та подання до Міжгірського районного суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (3 год. 3721,50 грн.), кількість судових засідань у Львівському апеляційному суді по справі № 302/226/19 (5 год. 6202,50 грн.), орієнтовна кількість судових засідань по справі у Міжгірському районному суді (7 год. 8680,00 грн.), а всього 21085,00 грн.

Та відповідно до наданої представником квитанції від 23.11.2023 року, оглянутої в судовому засіданні в оригіналі, адвокатом Керита М.В. отримано від замовника ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 21085,00 грн. за послуги з надання правової допомоги (а.с.133).

Вищенаведені документи оцінені судом як належні та достатні у розумінні положень ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалася адвокатом Керита М.В.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи №302/1552/22, по даній справі за участю представників сторін відбулися наступні судові засідання: - 22.02.2023 року (тривалістю 30 хв.) (а.с.78-80); - 17.05.2023 року (тривалістю 30 хв.) (а.с.93-95); - 23.06.2023 року (тривалістю 1 год. 50 хв.) (а.с.99-103), - 20.10.2023 року (тривалістю 2 год. 15 хв. (а.с.114-121); - 19.12.2023 року (тривалістю 30 хв.) (а.с.134-137); - 22.01.2024 року (тривалістю 3 год.) (а.с.157-159), а всього загальною тривалістю 08 годин 30 хв. (6 судових засідань).

Враховуючи характер виконаної адвокатом Керита М.В. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та значимості таких дій у даній цивільній справі, та приймаючи до уваги позицію сторони відповідача, викладену у клопотанні від 22.01.2024 року про зменшення судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що компенсації підлягає сума в розмірі 12405,00 грн., яка пов`язана саме з участю адвоката Керита М.В. в судових засіданнях під час розгляду цивільної справи № 302/1552/22.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).

Проаналізувавши обсяг робіт, виконаних адвокатом Керита М.В., складність справи, яка розглянута судом за правилами загального позовного провадження, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, зокрема безпосередньої участі представника ОСОБА_10 в судових засіданнях та з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу порівняно з обсягом виконаних адвокатом робіт (послуг) та складністю цієї справи, виходячи з конкретних обставин цивільної справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних нею робіт, прийняття безпосередньої участі в судових засіданнях 22.02.2023 року, 17.05.2023 року, 23.06.2023 року, 20.10.2023 року, 19.12.2023 року, 22.01.2024 року (загальною тривалістю 08 год. 30 хв.), а тому суд приходить до висновку, що понесені позивачем ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню на суму 12405,00 грн, яка визначену сторонами Договору від 16.10.2018 року та Актом прийняття-передачі наданих послуг від 23.11.2023 року, яким визначено витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 1 год. = 1240,50 грн., виходячи з розрахунку 50 % прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет на 2022 рік» та сума витрат на професійну правничу допомогу позивачем ОСОБА_1 була фактично понесена, що підтверджено квитанції від 23.11.2023 року (а.с.132-133).

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини по даній справі, надавши оцінку зібраним по справі доказам та доводам представників сторін в обґрунтування заявленого ОСОБА_1 позову, та обґрунтування заперечень відповідача ОСОБА_2 проти позовних вимог, приймаючи до уваги наведені судом підстави для часткового задоволення позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково та суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 27020,00 грн., моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 6000,00 гривень, судові витрати, понесені позивачем на надання професійної правничої допомоги у цивільній справі № 302/1552/22 в сумі 12405,00 гривень, а всього стягнути 45 425,00 грн.

Крім того, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при пред`явленні ним позову, а тому відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 272,64 грн., виходячи з наступного розрахунку: 33020 грн. (сума задоволених судом позовних вимог) х 100 % : 298610,00 грн. (сума матеріальної та моральної шкоди за уточненим позовом) = 11% (відсоток розміру задоволених позовних вимог); 2478,50 грн. (судовий збір при подачі позову за вимогами майнового та немайнового характеру) * 11 % : 100 % = 272,64 грн. (сума судового збору, пропорційна відсотку задоволених судом позовних вимог).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст. ст.23, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст. 118, 124, 126 КПК України, ст.ст. 9, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 27020 (двадцять сім тисяч двадцять) гривень 00 копійок, моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в сумі - 6000,00 (шість тисяч) гривень, судові витрати, понесені на надання професійної правничої допомоги у справі № 302/1552/22 в сумі - 12405,00 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень, а всього стягнути 45 425 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі - 272 (двісті сімдесят дві) гривні 64 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО