Провадження № 2/537/801/2024
Справа № 537/1610/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2024 року суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Зоріна Діана Олександрівна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кісілевич О.М. звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований на підставі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблений актовий запис № 427; залишити позивачу прізвище « ОСОБА_3 ».

05.04.2024 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Суддею після перевірки матеріалів позову, було встановлено наступне:

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України ).

Відповідно до частини 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано о 11 год. 30 хв. 15 березня 2024 року у відділі реєстрації актів цивільного стану в Оварі (Португалія), при цьому позовну заяву подано представником позивача через модуль ЄСІТС «Електронний суд» 02.04.2024 року.

З наведеного суддя може зробити висновок, що наразі сторони не проживають на території України. Хоча відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 525434 від 03.04.2024, відповідач ОСОБА_2 і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак короткотривалість перебування у шлюбних відносин та виявлене позивачем бажання його розірвати може свідчити про фактичне перебування відповідача за межами території України.

Підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово (стаття 29 Цивільного процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку про відсутність у матеріалах позовної заяви доказів перебування відповідача ОСОБА_2 на території України, що має вагоме значення для ухвалення судового рішення у цивільній справі, оскільки позбавляє суд права вирішити питання щодо територіальної юрисдикції (підсудності) справи на стадії відкриття провадження.

Верховна Рада законом від 10.01.2002 №2933-III постановила приєднатися від імені України до Конвенції 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, Данія, Італія, Іспанія, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Франція, Швейцарія, Швеція та інші). Для України положення цієї Конвенції почали діяти з 22.12.2003.

Апостиль є спрощеною та більш універсальною процедурою порівняно із легалізацією. Приєднавшись до Конвенції, Україна тим самим звільнила себе від необхідності консульської легалізації документів для держав-учасниць Конвенції. Єдиною формальною вимогою для пред`явлення офіційних документів в цих країнах є засвідчення їх апостилем компетентного органу договірної держави.

Апостиль це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав-учасниць Конвенції. Штамп апостиля розміщується або на самому документі, або на окремому аркуші, що скріплюється з документом.

Апостиль на документі проставляється компетентним органом тієї держави, в якій документ був виданий чи складений. Тобто, якщо документ був виданий на території Португалії, то і апостиль проставляється компетентним органом Португалії. Лише після цього він буде дійсним на території України або на території іншої держави-учасниці Конвенції.

Однак з доданого до позову перекладу запису про укладення шлюбу № 99 за 2024 рік вбачається, що він не містить штампу апостилю, а на ньому є лише відмітка про його переклад.

З огляду на наведене, суддя приходить до висновку про неналежне оформлення офіційного документу іншої держави, яка є учасником Конвенції та має необхідність у проставленні апостилю.

Відповідно до частини 1 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

З приписів частини 3 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви представника позивача ОСОБА_4 , останній просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований на підставі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблений актовий запис № 427.

Однак, з досліджених матеріалів позовної заяви вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану в Оварі, на підтвердження чого представником долучено переклад запису про укладення шлюбу № 99 за 2024 рік.

Також, представник позивача в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу зазначає, цитую: «Позивач з Відповідачем не мають спільних неповнолітніх дітей. Позивач відмовляється добровільно через ДРАЦС зареєструвати розлучення», а також: «Примирення між Позивачем та Відповідачем неможливе. Вказані вище обставини продовжуються протягом останніх років подружнього життя.»

Однак викладене повністю суперечить доказам, долучених представником, оскільки, як вже було згадано суддею в даній ухвалі, шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано лише о 11 год. 30 хв. 15 березня 2024 року, що повністю спростовує твердження представника.

Також, представник позивача вказує у позовній заяві, цитую: «Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить нам з Відповідачем на праві спільної сумісної власності, на момент звернення з цим позовом відсутній. Спір щодо місця проживання дітей відсутній. Діти залишаються жити з матір`ю.»

Хоча, представник позивача у своєму позові чітко вказує на те, що сторони від даного шлюбу не мають спільних неповнолітніх дітей.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що представником позивача у позовній заяві зазначені обставини на підтвердження позовних вимог, які суперечать наданим доказам до позовної заяви, що унеможливлює розгляд даної цивільної справи.

Відповідно до статті 35 Сімейного кодексу України, наречені мають право на вибір прізвища при реєстрації шлюбу.

Суддею під час вирішення питання про відкриття провадження було оглянуто переклад запису про укладення шлюбу № 99 за 2024 рік, засвідчений довідкою № 850/2024. З останнього вбачається, що позивач ОСОБА_1 взяла прізвище « ОСОБА_5 », однак з долученого представником позивача копії паспорту громадянина України № НОМЕР_2 , запис № 261 позивача, у графі «Прізвище» у останньої зазначено саме « ОСОБА_3 ».

Також, з вищевказаного перекладу вбачається, що шлюб зареєстровано з укладанням дошлюбного контракту, у режимі спільного володіння набутим майном відповідно до нотаріально засвідченого запису, оформленого у Нотаріальній конторі ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак до матеріалів справи не долучена належним чином завірена копія вищевказаного договору.

За викладених вище обставин, 05.04.2024 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків, яку представник позивача отримав 05.04.2024 року 0 17:20:46 в електронному кабінеті у підсистемі (модулі) «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Однак, у встановлений в ухвалі строк представник позивача не надав до суду матеріалів на усунення зазначених недоліків.

Відповідно до вимог частини 3 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, оскільки, в зазначений в ухвалі судді Крюківського районного суду міста Кременчука від 05.04.2024 року строк, недоліки позову усунуто не було, то, відповідно до вимог частини 3 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, а отже суддя вважає позовну заяву такою, що не подана, та вважає за необхідне повернути її позивачу.

Керуючись статтею 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.О. Зоріна