ПОСТАНОВА

Іменем України

01 травня 2024 року м. Кропивницький

справа № 401/1970/22

провадження № 22-ц/4809/519/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2023 року у складі судді Волошиної Н. Л.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

16.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , в якому просив витребувати напівпричіп марки ППЦ, модель 30-01-64229, тип напівпричіп пр. паливо цистерна Е, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Центр ДАІ 5102, дата першої реєстрації 03 вересня 2010 року, дата реєстрації 15 серпня 2014 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , виданого органом Центр ДАІ 5102 15 серпня 2014 року зареєстрований 21 грудня 2016 року, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 вересня 2013 року між ПАТ "Укрінбанк" та ТОВ «Оленерго» був укладений договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 4982 (Кредитний договір) , відповідно до п. 3.1 якого ліміт кредитної лінії складає 199 000 000 грн, на термін до 18 вересня 2015 року.

09 березня 2017 року господарський суд Київської області постановив ухвалу у справі №911/343/16 про порушення провадження у справі про визнання банкрутом ТОВ «Оленерго». Відповідно до ухвали господарського суду Київської області у справі № 911/343/16 від 04 серпня 2016 року, суд визнав ПАТ «Укрінбанк» кредитором ТОВ «Оленерго» з грошовими вимогами, загальна сума яких становить 205 650 374 грн 58 коп. Відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 13 вересня 2017 року кредитора у справі ПАТ «Укрінбанк» змінено на ПАТ «УКР/ІН/КОМ».

З метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Оленерго» перед ПАТ «УКР/ІН/КОМ» за Кредитним договором, ТОВ «Оленерго» відповідно до договору застави № 2 транспортних засобів від 13 березня 2015 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» , Товариству було надане забезпечення, в тому числі напівпричіп марки ППЦ, модель 30-01-64229, тип напівпричіп пр. паливо цистерна Е, 2005 року випуску, шасі ( кузов, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Центр ДАІ 5102, дата першої реєстрації 03 вересня 2010 року, дата реєстрації 15 серпня 2014 року, свідоцтво про реєстрацію тз НОМЕР_3 , виданого органом Центр ДАІ 5102 15 серпня 2014 року.

Відповідно до інформації регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Київській області від 19 липня 2022 року станом на 17 червня 2022 року вказаний напівпричіп зареєстрований 21 грудня 2016 року на праві власності за ОСОБА_2 .

Позивач як власник транспортного засобу своєї згоди на його відчуження не надавав, тому, на його переконання, має право витребувати спірний напівпричіп в порядку ст. 388 ЦК України, оскільки це рухоме майно вибуло з володіння поза його волі.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щопозовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, оскільки не було надано доказів, що напівпричіп модель ППЦ 30-01-64229, 2005 року випуску, вибув з володіння ОСОБА_1 поза його волею, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 387, ч. 1 ст. 388 ЦК України та витребування цього майна від добросовісного набувача, яким є відповідач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник позивача адвокат Пилип В. М. подав до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що позивач не уповноважував будь кого, включаючи Обухівську філію ТОВ «Автопровайдер» та ОСОБА_3 на здійснення дій щодо продажу автомобіля на користь інших осіб та не виявляв жодного наміру на його відчуження. Єдиним документом, на підставі якого було здійснено державну реєстрації переходу права власності від позивача до ОСОБА_3 є довідка рахунок №ААЕ361889 від 04.09.2015, видана Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер», яка не містить підпису позивача та жодних відомостей щодо повноважень Обухівської філії ТОВ «Автопровайдер» на розпорядження транспортним засобом як посередника.

Стверджує, що договір комісії з Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер» та з ОСОБА_3 не укладав.

Позивач звернувся із заявою про вчинення злочину до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Київській області.

Органом досудового розслідування на підставі заяви 18.11.2017 зареєстроване кримінальне провадження 00007168.

Ухвалою Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 08.02.2018 справа №369/1207/18 надано дозвіл на тимчасовий доступ до документів, що зберігаються в ТОВ «Автопровайдер» можливістю вилучення належним чином завірених копій документів, які стали підставою видачі довідок-рахунків та в подальшому підставою для перереєстрації транспортних засобів,

В ході вчинення слідчих дій встановлено, що ТОВ «Автопровайдер» не знаходиться за адресою реєстрації - АДРЕСА_1 , та адресою філії - АДРЕСА_2 . Допитано засновника та директора ТОВ «Автопровайдер» ОСОБА_4 , який повідомив, що він не має жодного відношення до зазначеного товариства.

Вказує, що судом не досліджувалось питання, як саме вказаний автомобіль вибув з власності ОСОБА_1 , яким чином він був оформлений на ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Пилипа В. М., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно копії договору застави №2 транспортних засобів (майнова порука) від 13 березня 2015 року між ПАТ «УКРІНБАНК» (заставодержатель) та ОСОБА_1 (заставодавець), як майновим поручителем за зобов`язаннями ТОВ «Оленерго», в забезпечення кредитних договорів та цього договору передано транспортні засоби, в тому числі напівпричіп марки ППЦ, модель 30-01-64229, тип напівпричіп ПР паливо цистерна-Е, 2005 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ЦЕНТР ДАІ 5102, дата першої реєстрації 03 вересня 2010 року, дата реєстрації 15 серпня 2014 року, заставною вартістю 324735 грн, який належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію сері НОМЕР_3 , виданого органом Центр ДАІ 5102 15 серпня 2014 року (а.с. 5-9, т.1).

Відповідно до інформації від 19 липня 2022 року №31/102165, наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Київській області ( філія ГСЦ МВС) на запит адвоката Пилипа В. М., за даними ЄДР ТЗ МВС станом на 17 червня 2022 року транспортні засоби, що були зареєстровані за ОСОБА_1 перереєстровано на нових власників, в тому числі ППЦ 30-01-64229 10.09.2015 за ОСОБА_3 , 04.10.2016 за ОСОБА_2 (а.с. 11, т.1).

Згідно реєстраційної картки ТЗ напівпричіп модель ППЦ 30-01-64229, 2005 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації , зареєстровано за ОСОБА_1 15 серпня 2014 року (а.с. 126, т. 1).

Відповідно до копії заяви №71897150 від 09 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Києво Святошинського РЕВ ДАІ з проханням провести операцію «Перереєстрація ТЗ на нового власника за довідкою рахунок», а саме, напівпричепа ППЦ 30-64229-01, 2005 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 , на підставі довідки рахунку № НОМЕР_6 від 04 вересня 2015 року (а.с. 130-131, т.1) .

Згідно копії довідки рахунку серії НОМЕР_6 від 04 вересня 2015 року, виданої Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер», ОСОБА_3 продано напівпричіп марки ППЦ 30-0-64229, шасі № НОМЕР_5 (а.с. 132, т. 1).

Відповідно до реєстраційних карток ТЗ напівпричіп модель ППЦ 30-01-64229, 2005 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , перереєстрація ТЗ на нового власника за довідкою рахунком, зареєстровано за ОСОБА_3 10 вересня 2015 року, вторинна реєстрація ТЗ по договору, укладеному в ТСЦ , зареєстровано за ОСОБА_2 21 грудня 2016 року (а.с. 127,128, т. 1) .

Згідно витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна наявна інформація про обтяження рухомого майна напівпричіп модель ППЦ 30-01-64229, 2005 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , підстава договір застави транспортних засобів від 15.03.2015 (а.с.137-140 т.1).

Ухвалою Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 14.12.2017 накладено арештна рухоме майно (а.с.169-174 т.1). Слідчим встановлено, що напівпричіп модель ППЦ 30-01-64229, 2005 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , перереєстровано на ОСОБА_2 .

Рішенням Господарського суду Луганської області від 09.02.2021 у справі №913/266/20(910/17168/19) звернуто стягнення на предмет застави №2 від 13.03.2015, укладений між ПАТ «УКРІНБАНК» та ОСОБА_1 , зокрема на напівпричіп модель ППЦ 30-01-64229, 2005 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.175-194 т.1).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 скасовано рішення Господарського суду Луганської області від 09.02.2021 у справі №913/266/20(910/17168/19) та ухвалено нове рішення суду про відмову у задоволенні позову ПАТ «Українська інноваційна компанія» про звернення стягнення на предмет застави (а.с.195-214 т.1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 317і319 ЦК Українисаме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно достатті 387 ЦК Українивласник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК Українивстановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно достатті 388 ЦК Українимайно не може бути витребуване у нього.

Віндикація застосовуєтьсядо відносинречово-правовогохарактеру,зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першоїстатті 388 ЦК Україниякщо майно за відплатнимдоговором придбанев особи,яка немала правайого відчужувати, про що набувач незнав іне мігзнати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише уразі,якщо майно: 1) було загубленевласником абоособою,якій вінпередав майноу володіння; 2) було викраденеу власникаабо особи,якій вінпередав майноу володіння; 3) вибуло зволодіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до положень частини першоїстатті 388 ЦК Українивласник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено у частині першійстатті 388 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 757/40111/19-ц (провадження № 61-15131св20) зазначено, що за положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим відповідно до положеньстатті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Згідно з положеннямистатті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених устатті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею, внаслідок злочинних дій. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388(далі - Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пунктом 1 Порядку № 1200 визначено, щоцей Порядок визначає механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1200 дія цього Порядку поширюється на всіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які здійснюють передачу для реалізації транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, оптову та роздрібну торгівлю ними і оформлення необхідних документів (далі - суб`єкти господарювання).

Облік суб`єктів господарювання, які здійснюють оптову та роздрібну торгівлю автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами, мотоколясками, іншими транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, ведеться Державтоінспекцією у порядку, встановленому МВС. Державтоінспекція формує та веде електронний реєстр таких суб`єктів господарювання (пункт 4).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Відповідно до пункту 8 наведеного Порядку у редакції станом на вересень 2015 року, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що напівпричіп модель ППЦ 30-01-64229, 2005 року випуску, вибув з володіння ОСОБА_1 поза його волею.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для застосування положень ст. 387, ч. 1 ст. 388 ЦК України, й витребування спірного майна від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_2 , оскільки реєстрація напівпричепа ППЦ 30-64229-01, 2005 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 , на підставі довідки рахунку № НОМЕР_6 від 04 вересня 2015 року на ім`я ОСОБА_3 проведена на підставі довідки рахунку серії НОМЕР_6 від 04 вересня 2015 року, виданої Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер», продано напівпричіп марки ППЦ 30-0-64229, шасі № НОМЕР_5 , законність якої не оспорюється, і в подальшому 21 грудня 2016 року цей ТЗ перереєстровано на нового власника ОСОБА_2 на підставі договору, укладеного в ТСЦ.

Реєстрація права власності на спірний транспортний засіб на ім`я ОСОБА_3 проведена на підставі довідки - рахунку (яка не визнана підробленою), що відповідає положенням Порядку №1200 та Порядку №1388, тому передчасними були б висновки щодо незаконного набуття у власність чи заволодіння без відповідної правової підстави ОСОБА_3 спірним транспортним засобом, що ним був відчужений ОСОБА_2 .

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 484/3915/15-ц зазначено, що "за змістом пункту 8 наведеного Порядку (в редакції, чинній станом на 07 квітня 2015 року) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формоюз гідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортнихзасобів та їх складових частин,щомають ідентифікаційні номери.

Таким чином, довідка-рахунок підтверджує обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Договір купівлі-продажу належного позивачу автомобіля вчинявсяв інтересах ОСОБА_1 як продавця комісіонером - ФОП ОСОБА_3.

Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера.

Таким чином, договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставі статті 388 ЦК України без оспорювання договору купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не виникли».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник