СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/28073/21

пр. № 2/759/197/24

01 травня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Вінцковської О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ПрАТ СП "ПАРТНЕР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за фактичне користування послугами, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивач ПрАТ СП "Партнер" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за користування послугами, яка складається з основної заборгованості в розмірі 16 850,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 904,09 грн, 3% річних в розмірі 522,02 грн, а всього 19 276,11 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн та витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 4 500,00 грн.

Свої вимоги позивач ПрАТ СП "Партнер" мотивував тим, що ОСОБА_1 стала власником металевого гаражного боксу № НОМЕР_1 з 1992 року, який знаходиться на земельній ділянці відведеній позивачем для експлуатації та обслуговування автостоянки за адресою АДРЕСА_3. Для обслуговування автостоянки та утримання її в належному стані позивач вживає всі чинні вимоги, укладає договори з постачальниками електроенергії, здійснює пропускний і внутрішній режим, забезпечує цілодобову охорону об`єкта, сплачує всі податки. Відповідач сплачувала за послуги автостоянки постійно, борг закритий до грудня 2016 року. У період з 01.04.2017 року по 03.12.2019 року оплат за послуги не надходило, з 27.12.2019 року через банківську виписку відповідач почала сплачувати частково обов`язкові щомісячні платежі за послуги автостоянки та охорони. Відповідач ігнорує всі пропозиції позивача щодо погашення заборгованості у повному обсязі, тому позивач звернувся до суду про примусове стягнення заборгованості.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2021 року визначеного головуючого суддю Войтенко Ю.В. (а.с. 68-69).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04.01.2022 позов було залишено без руху (а.с. 71).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2022 року справу прийнято до провадження судді Войтенко Ю.В. (а.с. 78)

Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 02.05.2022 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (а.с. 83).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. Справа передана судді 11.05.2022 року (а.с. 84-85).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2022 року прийнято до провадження суддею Твердохліб Ю.О. у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 86).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14.02.2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву (а.с. 127).

05.04.2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що твердження позивача, що ОСОБА_1 є власником металевого гаражного боксу № АДРЕСА_1 є хибним та документально не підтвердженим. Також, не надано документального підтвердження, що між ПрАТ СП "Партнер" та ОСОБА_1 укладались будь які договори. Позивач не звертався до ОСОБА_1 з вимогою про добровільну сплату чи мирне врегулювання спору, конверт, який позивач дав на підтвердження відправлення, бкв надісланий на невірну адресу. Зазначає, що позивач приймає рішення щодо підвищення цін на свої послуги наказами, які виносились одноособово генеральним директором, без попередження споживачів про їх зміну (а.с. 134-136).

У судовому засіданні 20.06.2023 року представник позивача надав відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позовні вимоги. Вказує, що відповідач не надала жодного доказу, що їй не в повній мірі надавались послуги ПрАТ СП "Партнер". Вчиняючи дії по оплаті автостоянки, хоча і частково та приймаючи послуги ПрАТ СП "Партнер" ОСОБА_1 прийняла пропозицію і тому відсутні підстави стверджувати, що відсутній між ними договір (а.с. 140).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2023 року витребувано у ПрАТ СП "Партнер" докази у справі (а.с. 147-148).

В судове засідання представник позивача ПрАТ СП "Партнер" не з`явилась, направила до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити (а.с. 244).

Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання, призначене на 08.04.2024 року не з`явились, просили відкласти судове засідання та судом вказане судове засідання були відкладено. В судове засідання призначене 01.05.2024 року відповідач та його представник не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача та його представника, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v.Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії», а також в рішенні у справі «Каракуця проти України» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, заслухавши думку учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ПрАТ СП "Партнер" є правонаступником МДКП «Партнер» відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києві №1292 від 09.10.1996 року (а.с. 6, 13).

Відповідно до п.1 Рішення Виконавчого комітету Ленінградської ради народних депутатів № 669 від 26.08.1991 р. «Про передачу відкритої автостоянки № 2 на пр. Академіка Корольова малого підприємства « Партнер» » - АС № 2 передано в експлуатацію малому підприємству « Партнер», правонаступником якого є ПрАТ СП « Партнер» (а.с. 14).

Відповідно до п.4 Рішення, фінансову - господарську діяльність на автостоянці АС№2 здійснювало мале підприємство «Партнер» згідно свого статуту.

З прийняттям Рішення Виконавчого комітету Ленінградської ради народних депутатів «Про передачу відкритої автостоянки № 2 по пр. Академіка Корольова та ведення фінансової - господарської діяльності на автостоянці малим підприємством «Партнер» - власникам транспортних засобів, видавалися направлення Державної районної адміністрації, для отримання місця на автостоянці №2 по пр. Корольова, так створювалася АС №2, яка передана позивачу в експлуатацію, та укладалися договори з автовласниками по зберіганню і охороні автомобілів.

Відповідно до акту прийому-передачі майна засновниками Спільного підприємства «Партнер» в формі акціонерного товариства закритого типу Ленінградська районна державна адміністрація м. Києва, (є засновником товариства з часткою в статутному капіталі 10%) передала частку свого вкладу до статутного фонду Спільному підприємству «Партнер» в формі АТЗТ майном, а саме незавершене будівництво автомобільної стоянки індивідуального транспорту по пр. Корольова АС № 2 (а.с. 10).

Позивач вказує, що ОСОБА_1 стала власником металевого гаражного боксу № НОМЕР_1 з 1992 року, який знаходиться на земельній ділянці відведеній позивачу для експлуатації та обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 .

З моменту набуття права власності на металевий гаражний бокс, відповідач стала носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і несе тягар його утримання, згідно ст.322 ЦК України.

ПрАТ СП «Партнер» у своїй діяльності керується «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою КМ України 22.01.1996 року, які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання усіх типів автотранспортних засобів, які належать громадянам, і поширюються на всі автостоянки (крім гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами підприємницької діяльності, чи належать цим суб`єктам (а.с. 157).

Для обслуговування автостоянки та утримання її в належному стані позивач вживає всі чинні вимоги, укладає договори з постачальниками електроенергії, здійснює пропускний і внутрішній режим, забезпечує цілодобову охорону об`єкта, сплачує всі податки згідно чинного законодавства, що підтверджується рахунками по сплаті електроенергії,оплата заробітної плати електромонтеру , охоронцям , податки на зарплату, прибирання території, покос трави та ін.

02.05.2019 року ПрАТ СП «Партнер» направив ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (а.с. 50).

Позивачем надано взаєморозрахунки з арендаторами за період з 01.01.2017 по 14.10.2022 року, згідно якої відповідачем сплачено 12 390,00, залишок заборгованості 16 850,00 грн, та за період з 01.01.2017 року по 01.08.2023 року, згідно якої відповідач сплатила 14 490,00 грн (останній платіж здійснено у березні 2023 року) та залишок - 20 250,00 грн (а.с. 158).

Згідно виписки по рахунку ПрАТ СП «Партнер» ОСОБА_1 27.11.2020 року, 24.12.2021 року, 25.04.2022 року, 20.03.2023 року сплачувала на рахунок ПрАТ СП «Партнер» грошові кошти, в призначеннях платежу вказувала «витрати на утримання гаража № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 » (а.с. 159-162).

Згідно зі статтею 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

За змістом статей 208, 218, 936, 937 ЦК України недодержання сторонами письмової форми угоди не позбавляє їх права у разі виникнення спору доводити наявність останньої іншими засобами доказування, до яких можуть бути віднесені, зокрема письмові докази (розписки, чеки, платіжні доручення та ін.).

Зберігання автотранспортних засобів здійснювалося ПрАТ «СП «Партнер» як суб`єктом підприємницької діяльності, у зв`язку з чим такий договір зберігання є публічним. Правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. При цьому факт відсутності договору зберігання автотранспортних засобів сам по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг, якщо особа фактично користувалася ними.

У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП «Партнер» відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Встановлено, що відповідач фактично користується гаражним боксом, що не спростовано в судовому засіданні, сплачувала за надані позивачем послуги по зберіганню та охороні майна, проте частково, не у повному обсязі, у різних сумах (оплатами за декілька місяців), що відображено детально у бухгалтерському взаєморозрахунку заборгованості (а.с. 49,106, 158) у зв`язку з чим, утворилась заборгованість. Таким чином, заборгованість склалась за рахунок регулярних недоплат.

Таким чином, оскільки судом встановлено наявність заборгованості у відповідача за спожиті послуги, позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України).

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, наводячи розрахунок у позовній заяві та оскільки відповідачем було порушено виконання зобов`язання, то у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України з неї на користь позивача підлягає стягнення інфляційні втрати в розмірі 1 904,09 грн, 3% річних в розмірі 522,02 грн.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, су приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно зі ст.ст.133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: договір про надання правової допомоги № 07/19 від 04.02.2019 року, протокол погодження гонорару від 10.11.2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 26 за договором про надання правової допомоги № 07/19 від 04.02.2019 року, квитанція про оплату юридичних послуг за договором про надання правової допомоги № 07/19 від 10.11.2021 року, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 2 270,00 грн (а.с.1) який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ПрАТ СП "ПАРТНЕР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за фактичне користування послугами - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "СП "ПАРТНЕР" заборгованість за користування послугами, яка складається з основної заборгованості в розмірі 16 850,00 грн, інфляційних втрат в розмірі 1 904,09 грн, 3% річних в розмірі 522,02 грн, а всього 19 276 (дев`ятнадцять тисяч двісті сімдесят шість) гривень 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "СП "ПАРТНЕР" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн та витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 4 500,00 грн, а всього 6 981 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) гривня 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство Спільне підприємство "ПАРТНЕР", податковий номер 65, адреса: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 1а.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 06.05.2024 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб