Справа №534/930/24
Провадження №2/534/289/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29квітня 2024 року м. Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Морозов В.Ю., перевіривши позовну заяву товариства з обмежено відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПІНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

Представник позивачазвернувся до суду із згаданим позовом до відповідача.

Перевіривши вищевказану заяву, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 ЦПК України, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

На ім`я ОСОБА_2 видано довіреність у порядку передоручення від 13.03.2024 року за підписом керівника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПІНІЯ «ЕЙС» на представництво інтересів цієї юридичної особи у цій справі.

Проте не надано доказів (установчих документів), що ОСОБА_3 є керівником вказаного ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПІНІЯ «ЕЙС» та має повноваження доручати іншим особам представляти інтереси ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПІНІЯ «ЕЙС».

Враховуючи зазначені електронні документи суд не може встановити повноваження представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПІНІЯ «ЕЙС».

Враховуючи практику Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі №917/751/19 від 09.06.2020 року дійшов висновку, що надання довіреності на представника саме по собі виключає самопредставництво юридичної особи. Роблячи такий висновок, судом було зазначено, що за загальним правилом цивільного законодавства самопредставництво це право одноосібного виконавчого органу (керівника) або уповноваженого члена колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Це корелюється з приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», якою передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2)довіреність; 3)ордер; 4)доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На думку Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду в справі № 914/1283/19 (ухвала від 31.03.2020 р.), за наявності застереження в Статуті юридичної особи про те, що лише Голова правління має право без довіреності діяти від імені юридичної особи, свідчить, що усі інші члени правління або уповноважені особи здійснюють уже «представництво» юридичної особи та позбавлені можливості вважатися її «самопредставниками».

Так, Верховний Суд в ухвалі від 12 лютого 2020 року у справі № 160/2199/19 вказав, що для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень) без додаткового уповноваження (довіреності).

В ухвалі від 07 лютого 2020 року у справі № 17/495-08 Верховний Суд (Касаційний

господарський суд) залишаючи без руху касаційну скаргу вказав, що для підтвердження повноважень брати участь у справі в порядку самопредставництва працівник (юрисконсульт) має надати суду:

- докази того, що особа обіймає певну посаду (наказ, трудовий договір), а також докази, які дозволяють встановити обсяг повноважень вказаної посадової особи

(статут, положення, трудовий договір (контракт);

Відсутність відповідних положень у трудовому договорі (положенні/посадовій інструкції) є підставою для відмови у допуску до участі у справі.

Так, в ухвалі від 20 січня 2020 року у справі № 910/3245/19 повертаючи касаційну скаргу юридичної особи Верховний Суд (Касаційний господарський суд) вказав, що надана копія трудового договору не містить положень щодо повноважень юрисконсульта на представництво інтересів відповідача в суді.

В ухвалі від 21 січня 2020 року у справі № 924/440/19 Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд) зазначив, що для підтвердження права працівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування діяти в порядку самопредставництва, такий працівник має надати суду:

- витяг з контракту, в якому визначено, що особа має повноваження представляти

орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі без окремого доручення; або

- оригінал або копію трудового договору (акту про призначення), або оригінал посвідчення та витяг з посадової інструкції, в якій визначено, що особа має повноваження представляти орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді без окремого доручення керівника;

- окреме доручення (резолюція) керівника, в якому визначено повноваження особи представляти інтереси державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі, якщо посадовою інструкцією або контрактом не передбачено право такої особи представляти інтереси без такого доручення.

Вказана позиція також висвітлена в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №904/3935/19 підставою для повернення касаційної скарги скаржнику було зазначено відсутність будь-яких документів на підтвердження права підписанта брати участь у справі в порядку реалізації самопредставництва юридичної особи. Пунктами 1, 2 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до норм ч.1 ч.7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту п.3, п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України вбачається, що позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, котрий стягуються чи оспорюються, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, котрі підтверджують вказані обставини.

За ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Згідно із ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене оскільки представником позивача не надано належних підтверджуючих документів своїх повноважень у цій справі тому суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 187 ЦПК України, суд

п о т с а н о в и в:

Позовну заяву товариства з обмежено відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПІНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк для подання до суду позовної заяви з урахуванням зазначених в ухвалі недоліків, який починається з наступного дня, після вручення позивачу цієї ухвали.

У разі невиконання вимог суду позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, і оскарженню не підлягає.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ