УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 р.

м.Харків

Справа № 639/1877/24

провадження 4-с/639/13/24

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

учасники справи:

представник заявника- ОСОБА_1

представник заінтересованої особи-Халєєв Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Тетяни Миколаївни,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 звернулась до суду зіскаргою на рішення державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Т.М.і просила скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 72621010 від 18.10.2023 р. з виконання рішення Жовтневого районного суду м.Харкова та зобов`язати відновити зазначене виконавче провадження. Заявником також подано клопотання про поновлення строку на подання скарги з посиланням на те, що 06.03.2024 р. нею отримано відповідь відділу поліції № 1 Харківського районного управління № 3 НП у Харківській області щодо відмови у відкритті кримінального провадження щодо невиконання боржником ОСОБА_3 рішення суду, після чого встановлено, що виконання рішення не забезпечено державою та у всіх передбачених способів забезпечення позивачці відмовлено, керівником відділу виконавчої служби постанова про закінчення виконавчого провадження на звернення ОСОБА_2 не скасована.Отже, десятиденний строк подання скарги 18.03.2024 р. не сплив.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.02.2023 р. по справі № 639/1546/18 усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_2 трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 комплект ключів від квартири для виготовлення дублікатів. Рішення набрало законної сили постановою Харківського апеляційного суду від 04.07.2023 р., виконавчий лист пред`явлено до виконання.

На теперішній час рішення суду не виконано, проте відповідно до постанови державного виконавця від 18.10.2023 р. виконавче провадження закрито на підставі п. 11 ч.1 ст. 39 та ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважає , що закриття виконавчого провадження без виконання судового рішення порушує гарантоване право позивача на забезпечення виконання судового рішення, яке ухвалено на її користь, право на справедливий суд, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обов`язковість судового рішення не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Представник Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заперечував проти задоволення скарги, надавши відзив, який підтримав в судовому засіданні, стверджуючи, що заявником пропущено строк звернення до суду, оскільки ним не оскаржується відповідь відділу поліції. 18.01.2024 р. представнику ОСОБА_2 направлено відповідь керівника ВДВС щодо відсутності підстав для скасування постанови виконавчого провадження.Пояснює, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження № 72621010 від 25.08.2023 р.,в якій зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, направлена сторонам і вручена боржнику за довіреністю 28.09.2023 р. на підставі трекінгу відправлень. 11.09.2023 р. державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_3 і складено акт про невиконання рішення суду.При цьому, з боржником вони не бачились. 26.09.2023 р. здійснено повторний вихід за адресою АДРЕСА_2 , яким встановлено невиконання рішення суду. На підставі вимог ст.ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про накладення штрафу, копія якої направлена і отримана боржником. 17.10.2023 р. державним виконавцем винесено повідомлення № 72621010 про вчинення кримінального правопорушення та направлено до відділу поліції № 1 ХРУ № 3 НП в Харківській області для притягнення боржника до кримінальної відповідальності в порядку ст. 382 КК України. Наступного дня закінчено виконавче провадження. Розділ УШ Закону України «Про виконавче провадження» встановлює чіткий порядок виконання рішень немайнового характеру, якого дотримався державний виконавець.

Суд, вислухавши вступне слово і пояснення представника заявника іХолодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, дослідивши надане виконавче провадження і матеріали справи , приходить до наступного.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи ( ст.447 ЦПК України).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.02.2023 р., яке набрало законної сили постановою Харківського апеляційного суду від 04.07.2023 р. усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_2 трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 комплект ключів від квартири для виготовлення дублікатів. Виконавчий лист видано судом 07.08.2023 і 25.08.2023 р. пред`явлено до виконання Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби ( ВДВС) у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постановою державного виконавцяХолодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові від 25.08.2023 р.відкрито виконавче провадження № 72621010 та повідомлено боржника про виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.Копія постанови направлена сторонам рекомендованою кореспонденцію і була вручена боржнику « за довіреністю» 28.09.2023 ( трекінг відпрвілшення № 335 ДП «Укрпошта»).

11.09.2023 р. державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем проживання боржника, яким встановлено, що рішення суду не виконано , про що складено акт, який не містить обставин , підтверджуючий такий висновок.Аналогічний вихід здійснено державним виконавцем 26.09.2023 р., за результатами якого складено акт про невиконання рішення суду.

Постановою державного виконавцяХолодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові від 26.09.2023 р. накладено штраф на боржника ОСОБА_3 у зв`язку з невиконанням рішення суду.

17.10.2023 р. державний виконавець звернувся до відділу поліції № 1 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення з метою притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності згідно чинного законодавства.

Постановою державного виконавцяХолодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові від 18.10.2023 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 639/1546/18, виданого Жовтневим районним судом м.Харкова 07.08.2023 р. закінчено відповідно до положень пункту 11 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». У тексті постанови зазначено, що згідно абз.3 ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, державний виконавець констатує, щорішення не може бути виконано без участі боржника.

У січні 2024 р. представник заявника звернувся до керівникаХолодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 72621010 від 18.10.2023 р., зобов`язати державного виконавця вжити усі необхідні заходи примусового виконання рішення суду, які необхідні для встановлення відсутності поважних причин невиконання боржником рішення суду, зокрема викликати ОСОБА_3 до державної виконавчої служби з метою встановлення причин невиконання рішення суду, а також ОСОБА_2 з метою виконання рішення безпосередньо за участю та у присутності державного виконавця. Заявнику листом ВДВС від 18.01.2024 № 269 повідомлено про відсутність підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та проінформовано, що державним виконавцем здійснені всі виконавчі дії, передбачені ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», заяви боржника щодо відсутності поважних причин невиконання рішення суду до відділу не надходило, під час виконання рішення суду з 25.08.2023 р. по 18.10.2023 р. виконавець довів до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складено відповідний акт.Після складання акту виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як сторона виконавчого провадження ОСОБА_2 у лютому 2024 р., звернулась із заявою до відділу поліції № 1 Харківського районного управління № 3 ГУНП в Харківській області та повідомила, що державним виконавцем направлено клопотання про вчинення кримінального правопорушення. Оскільки ОСОБА_3 не виконується судове рішення, чим порушуються права ОСОБА_2 і вона є потерпілою особою, заявник просила визначити її статус , як потерпілої і надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження. Після отримання 16.03.2024 р. ( вихідний день) відповіді та довідки від 22.02.2024 р. про припинення розгляду матеріалу ОСОБА_2 та відсутність складу злочину у наданому на вивчення матеріалу.

За положеннями п. а ч.1 статті 449 ЦПК України скарга на рішення , дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Представник ВДВС, заперечуючи проти доводів скарги ОСОБА_2 , посилається на те, що нею пропущено строк оскарження рішення державного виконавця, оскільки відмова у відкритті кримінального провадження щодо невиконання ОСОБА_3 рішення суду не вважається порушення прав ОСОБА_2 , оскільки предметом спору в рамках розгляду скарги є постанова про закінчення виконавчого провадження, а не відмова у реєстрації кримінального провадження. Відповідь на скаргу про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження заявник отримала 31.01.2024 р., а тому десятиденний строк звернення до суду через порушення прав ОСОБА_2 має обчислюватись саме з цієї дати.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 зверталась до органу досудового розслідування як сторона виконавчого провадження щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за невиконання рішення суду за повідомленням, направленим державним виконавцем , та дізналась, як вона стверджує, про порушення своїх прав після отримання остаточної відповіді відділом поліції , оскільки виявилось, що притягнення до кримінальної відповідальності не є достатнім заходом з виконання судового рішення, суд вважає, що заявником не пропущено строк звернення до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).

Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За приписами п.1 Розділу ІХ Інструкції №512/5 виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником ( ч. 1-3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вказане узгоджується з приписами ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено відповідальність за невиконання рішення, зокрема, що зобов`язує боржника вчинити певні дії та визначені розміри штрафів у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Отже, закінчення виконавчого провадження після направлення повідомлення органам досудового розслідування для притягнення винних осіб до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов`язання боржника особисто вчинити певні дії, є вичерпаними. Лише після вичерпання усіх наданих законом можливих засобів щодо виконання судового рішення, виконавець повідомляє про вчинення кримінального порушення та може закінчити виконавче провадження, у зв`язку з чим досягається мета судового рішення - поновлення права особи за допомогою певних інструментів, якими володіє виключно держава, і не може володіти особа.

Як свідчать матеріали справи, державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварським ВДВС закінчено виконавче провадження у зв`язку з тим, що останній дійшов висновку про неможливість виконати виконавчий документ без участі боржника. В той же час, надані представником ВДВС матеріали виконавчого провадження не містять доказів на підтвердження обставин перевірки виконання рішення боржником безпосередньо перед тим, як прийняти оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.

Перевірка виконання рішення відбувалась шляхом виходу державного виконавця за місцем проживання боржника 11.09.2023 р. і 26.09.2023 р. та складання акту про те, що рішення суду не виконано. При цьому, ніякої конкретної інформації про встановлені обставини такого факту не зазначено.

Доводи представника ВДВС про те, що згідно з нормами статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», право у виконавця на повернення виконавчого документа до суду, виникає після надсилання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення є помилковими.

Накладення штрафу і направлення повідомлення правоохоронним органам про притягнення боржника до кримінальної відповідальності не є останніми діями після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 910/7310/20, постанові КЦС ВС від 22.06.2022 р. у справі № 607/2547/20, КАС ВС від 02.11.23 № 580/4398/22.

Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання (направлення повідомлення), оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений законом, оскільки сам факт направлення повідомлення до органу досудового розслідування не є підставою закінчення виконавчого провадження. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.06.2019 у справі №826/14580/16.

У Постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018р. по справі №916/4106/14 зазначено, що та обставина, що саме боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод в його виконанні.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019р. по справі №552/3995/17 враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання виконати вимоги виконавчого документа».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на викладені обставини суд вважає, що якщо у держаного виконавця залишаються засоби, способи і можливість, визначені Законом України «Про виконавче провадження» для продовження вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду, провадження не може бути закінченим.

Крім того, за положеннями ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, винесення оскаржуваної постанови за обставин встановлених у даній справі, з позбавленням права стягувача у виконавчому провадженні повторно звернутись з цим же виконавчим листом з приводу примусового виконання рішення суду, повністю нівельовано гарантії держави щодо виконання судових рішень, а також гарантії, надані статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не може відповідати суті приписів ст. 129-1 Конституції України.

У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» (№ 38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Як зазначено у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини «Воротнікова проти України» (№ 1225/02) виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Згідно з пунктом 40 рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції», право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок («Hornsby v. Greece» № 18357/91).

Оскільки державним виконавцем не були вжиті всі можливі заходи для повного виконання рішення суду, постанова про закінчення виконавчого провадження № 72621010 від 18.10.2023 р. підлягає скасуванню.

Згідно статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Щодо вимог про зобов`язання державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові відновити виконавче провадження № 72621010, то суд не може перебирати на себе функції ВДВС і компетенцію державного виконавця по прийняттю тих чи інших постанов за виконавчими провадженнями, які перебувають на виконанні .

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6 передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Порушено право заявника ОСОБА_2 поновлюється шляхом скасування постанови державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові про закінчення виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 447,451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Тетяни Миколаївни- задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Тетяни Миколаївни про закінчення виконавчого провадження № 72621010 від 18 жовтня 2023 року.

У іншій частині скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.04.2024.

СУДДЯ -