ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/902/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 року про передачу на розгляд Комунарського районного суду м. Запоріжжя справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна про розірвання спадкового договору, скасування заборони відчуження квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про розірвання спадкового договору, скасування заборони відчуження квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 року цивільну справу передано на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 року, прийняти нову постанову про направлення справи з Комунарського районного суду м. Запоріжжя до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для проведення розгляду справи по суті за загальними правилами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що спадковий договір нерозривно пов`язаний з його сторонами. ОСОБА_2 мала намір розірвати спадковий договір з ОСОБА_3 , і саме цю вимогу вона заявила першочергово. Таким чином, спочатку йдеться про виконання або невиконання умов договору, і тільки після встановлення таких обставин, можна ставити питання про скасування заборони відчуження.

Скаржниця зазначала, що ОСОБА_2 особисто звернулась до поштового відділення і направила позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 13.12.2023, яку суд отримав 14.12.2024. І тільки 04.01.2024 Шевченківський суду м. Запоріжжя постановив ухвалу про передачу справи на розгляд Комунарського районного суду м. Запоріжжя, тим самим порушивши п. 1 ст. 187 ЦПК України, наслідком чого стало порушення прав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримавши жодного процесуального статусу у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника адвоката Кузнєцова Д.О. заперечує проти її доводів, погоджується з висновком суду першої інстанції про виключну підсудність у справі за місцем знаходження майна, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 року без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та його представник адвокат Ускова І.І. наполягали на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні ухвали суду першої інстанції, направленні справи з Комунарського районного суду м. Запоріжжя до суду першої інстанції за встановленою підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для проведення розгляду.

Представник ОСОБА_3 адвокат Кузнєцов Д.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на залишенні ухвали суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає з огляду на таке.

Передаючи справу на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, суд першої інстанції виходив з того, що позивач заявила вимогу про розірвання спадкового договору, який укладений з приводу нерухомого майна, а також скасування заборони відчуження цього ж майна, яке розташоване в Комунарському районі м. Запоріжжя, тож цивільна справа не підлягає розгляду Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Стаття 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.32 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що спадковий договір, про розірвання якого заявлено позов, укладений 23.03.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За умовами якого ОСОБА_2 передає ОСОБА_3 після смерті квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться в Комунарському районі м. Запоріжжя. Отже, предметом спадкового договору від 03 червня 2023 року є нерухоме майно. Крім того, позовна заява містить вимогу про скасування заборони відчуження цієї ж квартири.

Таким чином, постановивши ухвалу про передачу справи на розгляд Комунарського районного суду м. Запоріжжя, суд першої інстанції дотримав правил територіальної підсудності.

Посилання скаржниці на позицію, викладену в постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2023 у справі № 591/1419/20 є неспроможними, адже правовий висновок цієї постанови стосується вирішення спору про розірвання спадкового договору по суті і не містить позиції щодо територіальної підсудності таких справ.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_2 колегія суддів не приймає, оскільки ОСОБА_1 не має повноважень діяти в її інтересах.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, порушення судом першої інстанції п`ятиденного строку, передбаченого ч. 1 ст. 187 ЦПК України, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, адже вона містить правильний та обґрунтований висновок про необхідність направлення цивільної справи за виключною підсудністю на розгляд суду, до територіальної юрисдикції якого вона належить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: