Справа № 465/102/24
пр.№ 2/464/857/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2024 м. Львів

Сихівський районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» - Кашпур М.Л. звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики №7945614 від 26.12.2022 року у розмірі 39 550,00 грн., за Договором про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 від 03.01.2023 року в розмірі 46 800,00 грн. та за Договором про надання фінансового кредиту №24491-12/2022 від 21.12.2022 року в розмірі 47 190,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.12.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №7945614, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 11.07.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02-36/23, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-36/23 від 11.07.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №7945614 від 26.12.2022 року у сумі 39550,00 грн., з яких: 9900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29650,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

03.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №02778-01/2023, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 28.07.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 від 03.01.2023 року у сумі 46 800,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

21.12.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №24491-12/2022, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 28.07.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового кредиту №24491-12/2022 від 21.12.2022 року у сумі 47 190,00 грн., з яких: 12100,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 35090,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Позивач зазначив, що відповідач, всупереч умовам договорів позики та фінансового кредиту, не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 133540,00 грн., та яка підлягає стягненню з відповідача.

Не погодившись з позовними вимогами відповідач через свого представника адвоката Заставного Р.А. подав відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погодився в повному обсязі, вважаючи такі безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. Щодо заборгованості за договорами позики та фінансового кредиту зазначено, що оскільки позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, то заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Також у поданому відзиві представник відповідача просить врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц). В яких Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

За умовами договору позики №7945614 від 26.12.2022 передбачено надання кредиту в розмірі 9900 грн. строком на 30 днів. Згідно розрахунку Позивача в період строку кредитування (30 днів) нараховано відсотки в сумі 2227,50 гривень. Таким чином, згідно умов даного договору могла утворитися заборгованість за тілом кредиту та відсотками, максимальний розмір якої становить 12 127,50 гривень, з розрахунку (9900 + 2227,50).

За умовами договору про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 від 03.01.2023 передбачено надання кредиту в розмірі 12000 грн. строком на 25 днів, тобто до 27.01.2023. Згідно розрахунку Позивача в період строку кредитування (25 днів) нараховано відсотки в сумі 3000 гривень. Таким чином, згідно умов даного договору могла утворитися заборгованість за тілом кредиту та відсотками, максимальний розмір якої становить 15 000 гривень, з розрахунку (12000 + 3000).

За умовами договору про надання фінансового кредиту №24491-12/2022 від 21.12.2022 передбачено надання кредиту в розмірі 12100 грн. строком на 25 днів, тобто до 14.01.2023. Згідно розрахунку Позивача в період строку кредитування (25 днів) нараховано відсотки в сумі 2994,75 гривень. Таким чином, згідно умов даного договору могла утворитися заборгованість за тілом кредиту та відсотками, максимальний розмір якої становить 15 094,75 гривень, з розрахунку (12100 + 2994,75).

Відтак, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду представник відповідача зазначає, що заявлена Позивачем заборгованість не відповідає умовам договорів кредиту (позики), адже, визначених законом підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування немає.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова Мички Б. Р. від 12.03.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також вручено копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 26.12.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №7945614, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 11.07.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02-36/23, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-36/23 від 11.07.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №7945614 від 26.12.2022 року у сумі 39550,00 грн., з яких: 9900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29650,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Також 03.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №02778-01/2023, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 28.07.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 від 03.01.2023 року у сумі 46 800,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Крім цього, 21.12.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №24491-12/2022, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 28.07.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового кредиту №24491-12/2022 від 21.12.2022 року у сумі 47 190,00 грн., з яких: 12100,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 35090,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

У матеріалах справи наявні копії договорів факторингу та витяги з реєстру боржників за договорами факторингу від 11.07.2023 року та від 28.07.2023 року, таким чином є підтвердженим факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 .

Отже, ТОВ «Росвен Інвест Україна»», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеними кредитними договорами.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України«Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Системний аналіз положень вищевказаного законодавства свідчить про те, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає встановленим факт укладення та підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора кредитних договорів з відповідними фінансовими установами.

Відповідачем не спростовано факту укладення згаданих договорів та отримання коштів, які у них зазначені.

Суд прийшов до переконання, що належними і допустимими доказами підтверджено факт укладення між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору позики №7945614, та укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 договорів про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 та №24491-12/2022, шляхом підписання акцепту оферти на укладення договору надання позики, за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9900,00 грн., 12000,00 грн. та 12100,00 грн. є обґрунтованими.

Враховуючи те, що за умовами зазначених договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, суд приходить до переконання про те, що заборгованість за основним боргом на підставі зазначених договорів підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість:

-За договором позики №7945614 від 26.12.2022 року, яка становить 39550,00 гривень, що складається з: 9900,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 29650,00 грн. - заборгованість за відсотками;

-За договором про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 від 03.01.2023 року, яка становить 46800,00 гривень, що складається з: 12000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 34800,00 грн. - заборгованість за відсотками;

-За договором про надання фінансового кредиту №24491-12/2022 від 21.12.2022 року, яка становить 47190,00 гривень, що складається з: 12100,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 35090,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Відповідно до цих договорів кредити надавалися на наступні строки:

- договір позики №7945614 від 26.12.2022 року строком на 30 днів, тобто до 25.01.2023 року;

- договір про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 від 03.01.2023 року строком на 25 днів, тобто до 27.01.2023 року;

- договір про надання фінансового кредиту №24491-12/2022 від 21.12.2022 року строком на 25 днів, тобто до 14.01.2023.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18),право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16зазначено, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20) вказано, що приписи частини другої статті 625 ЦК України, першого речення частини першої статті 1050 ЦК України та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 цього Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.

Таке обґрунтування Рішення Конституційного Суду України збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду.

Саме тому, що приписи частини другої статті 625 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за статтею 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за статтею 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін).

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за договором позики №7945614 від 26.12.2022 року розраховуються до 25.01.2023 року, за кредитним договором №02778-01/2023 від 03.01.2023 року розраховуються до 27.01.2023 року, за кредитним договором №24491-12/2022 від 21.12.2022 року розраховуються до 14.01.2023 року.

У постанові об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 02.10.2020 №911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Щодо договору позики №7945614 від 26.12.2022 року зазначимо наступне.

Як передбачено умовами договору, строк користування кредитом становить 30 днів.

Відповідно до Додатку № 1 до договору №7945614 від 26.12.2022 року, проценти за користування кредитом за період з 26.12.2022 року по 25.01.2023 року становлять 2227,50 грн.

Щодо договору про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 від 03.01.2023 року зазначимо наступне.

Як передбачено умовами договору, строк користування кредитом становить 25 днів.

Відповідно до Додатку № 1 до договору, проценти за користування кредитом за період з 03.01.2023 року по 27.01.2023 року становлять 3000,00 грн.

Щодо договору про надання фінансового кредиту №24491-12/2022 від 21.12.2022 року зазначимо наступне.

Як передбачено умовами договору, строк користування кредитом становить 25 днів.

Відповідно до Додатку № 1 до договору, проценти за користування кредитом за період з 21.12.2022 року по 14.01.2023 року становлять 2994,75 грн.

Натомість, всупереч вищевикладеному, проценти за користування кредитом нараховано відповідачу поза межами строку кредитування передбаченого договором, а визначених законом підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами поза межами цього строку (строку кредитування) немає.

Таким чином, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики №7945614 від 26.12.2022 року у розмірі 12 127,50 грн., яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 9900,00 грн. та сумою заборгованості за відсотками в сумі 2227,50 грн.; заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 від 03.01.2023 року у розмірі 15 000,00 грн., яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 12000,00 грн. та сумою заборгованості за відсотками в сумі 3000,00 грн.; заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №24491-12/2022 від 21.12.2022 року у розмірі 15 094,75 грн., яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 12100,00 грн. та сумою заборгованості за відсотками в сумі 2994,75 грн.

У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи.

Оскільки суд прийшов до переконання про задоволення позову частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 848,41 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість в розмірі 42 222,25 (сорок дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 25 копійок, яка складається із заборгованості за договором позики №7945614 від 26.12.2022 року у розмірі 12 127,50 грн., заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №02778-01/2023 від 03.01.2023 року у розмірі 15 000,00 грн., та заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №24491-12/2022 від 21.12.2022 року у розмірі 15 094,75 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» 848,41 (вісімсот сорок вісім) грн. 41 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», , місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 30.04.2024 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Головуючий Мичка Б.Р.