ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 643/651/21

провадження № 61-10981св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мордак Інни Сергіївни, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2021 року у складі судді Поліщук Т. В., ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2023 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), в якому просив:

- визнати припиненим з 05 березня 2014 року кредитний договір №0 від 20 квітня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, про надання кредиту в сумі 338 000,00 швейцарських франків;

- припинити дії АТ «УкрСиббанк» по нарахуванню відсотків за кредитним договором з дати ухвалення судового рішення;

- визнати протиправними дії АТ «УкрСиббанк» по нарахуванню відсотків за кредитним договором після пред`явлення позивачем вимоги про дострокове погашення боргу в розмірі 2 428 582,30 грн (шляхом пред`явлення позову до Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/1385/14-ц);

- відновити становище позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором, яке існувало у позичальника станом на дату вимоги про дострокове погашення боргу в розмірі 2 428 582,30 грн, відповідно до якого борг позивача за кредитним договором становить 2 428 582,30 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №0 від 20 квітня 2007 року позивач отримав кредит в сумі 338 000,00 швейцарських франків. З певного періоду часу ним допускались порушення умов договору в частині повернення отриманого кредиту, у зв`язку з чим станом на 22 січня 2014 року у нього перед банком виникла заборгованість і банк звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до нього та до поручителя ОСОБА_2 про солідарне стягнення суми боргу у розмірі 268 570,33 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становило 2 349 763,71 грн, з яких: 230 529,41 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становило 2 016 937,77 грн - кредитна заборгованість; 38 040,92 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становило 332 825,94 грн - заборгованість за процентами; 9 008,71 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становило 78 818,59 грн - заборгованість з пені за порушення терміну повернення кредиту та процентів, а всього - 2 428 582,30 грн.

3. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року у справі №638/1385/14-ц, яке залишено без змін в частині стягнення боргу ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року, позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» про стягнення з позичальника та поручителя заборгованості у розмірі 2 428 582,30 грн задоволено.

4. Позивач зазначає, що 22 січня 2014 року шляхом подання позовної заяви до Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/1385/14-ц банк пред`явив до позивача вимогу про дострокове повернення суми кредиту, а тому кінцевим строком повернення кредиту є 04 березня 2014 року. Оскільки з цієї дати кредитний договір припинив свою дію, тому подальше нарахування будь-яких сум процентів та інших платежів банком суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам кредитного договору.

5. Посилаючись на те, що АТ «УкрСиббанк» продовжує нарахування відсотків за вказаним кредитним договором, незважаючи на припинення правовідносин між сторонами, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

6. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2023 року, у позові відмовлено.

7. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну сторони відповідача на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Груп» відмовлено.

8. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що положеннями статті 593 ЦК України не передбачено такої підстави для припинення зобов`язання, як зміна банком строку дії кредитного договору шляхом направлення вимоги на адресу позичальника про дострокове погашення кредиту. Вимога про дострокове погашення кредиту змінює лише термін кредитування, але не припиняє відносин щодо виконання умов кредитного договору. Надісланням вимоги кредитор не припиняє укладений із боржником кредитний договір, а вимагає дострокового погашення повної суми заборгованості. При цьому, кредитор втрачає виключно право вимоги процентів за подальші платежі, тіло кредиту ж, із уже нарахованими процентами і пенею, що підлягає обов`язковому виконанню.

9. Оскільки на час розгляду справи зобов`язання позивача перед банком є невиконаним, та судами не встановлено жодної з підстав, визначених статтями 599, 609 ЦК України, для визнання припиненим зобов`язання позивача перед банком за кредитним договором, суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позову.

10. Відхиляючи доводи позивача про те, що банк продовжував нарахування йому відсотків, не дивлячись на припинення правовідносин за кредитним договором, що порушує його права та суперечить його інтересам, і до переліку способів захисту прав та законних інтересів, встановлених статтею 16 ЦК України, належить такий спосіб як припинення дії, яка порушує право, апеляційний суд виходив з того, що такі є суб`єктивним тлумаченням позивача щодо фактичних обставин та норм діючого законодавства.

11. Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну сторони відповідача на його правонаступника, апеляційний суд виходив з відсутності доказів відступлення права вимоги/факторінгу, укладеного 16 вересня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інвестмент Юніон», та в подальшому ТОВ «Фінанс Проперті Групп», відповідно до якого останнє набуло право вимоги, яким володіло АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 20 квітня 2007 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12. У серпні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мордак І. С. на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2023 року.

13. Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2023 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

14. Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2024 року заяву представника АТ «УкрСиббанк» - адвоката Ребрика А. М. про заміну сторони у справі правонаступником задоволено. Замінено відповідача - АТ «УкрСиббанк» на товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН» у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору припиненим, визнання протиправними та припинення дії щодо нарахування відсотків, та відновлення становища.

15. Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

16. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мордак І. С., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

17. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, від 08 липня 2020 року у справі № 643/9153/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

18. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, оскільки справу розглянуто за відсутності заявника, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. Касаційна скарга мотивована тим, що до переліку способів захисту прав та законних інтересів, встановлених статтею 16 ЦК України, належить такий спосіб, як припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Проте банк після звернення з вимогою про дострокове стягнення заборгованості та ухвалення рішення про таке стягнення продовжує нараховувати позивачу відсотки, у зв`язку з чим за довідкою-розрахунком заборгованості станом на 31 травня 2021 року вона складає 15 812 821,20 грн.

20. Зазначає, що при наявності донарахованих процентів та пені після ухвалення рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, направлені ним грошові кошти на погашення суми боргу будуть зараховані не на погашення боргу за рішенням суду, а на донараховану пеню та відсотки, що порушує його права.

21. Посилаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц, суди не врахували, що відповідно до цих висновків застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

22. Відтак, перебуваючи у стані правової невизначеності з кредитором АТ «УкрСиббанк», позивач був вимушений використовувати превентивний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, тобто самостійно ініціювати судовий процес, в якому прагне досягти юридичної визначеності з питання законності розміру нарахованої до сплати заборгованості на підставі кредитного договору та строку, протягом якого таке порушення є правомірним згідно з діючим законодавством України.

23. Вказує, що державним реєстратором - нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т. А. 18 січня 2022 року було прийнято рішення №62918384 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру загальною площею 249,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінанс Проперті Групп» в рахунок часткового погашення боргу за кредитним договором №0 від 20 квітня 2007 року. Згідно з наданими державному реєстратору іпотекодержателем вимог про усунення порушень, розмір його заборгованості за цим кредитним договором станом на 16 вересня 2021 року становить 15 312 043,40 грн.

24. Крім того, суд апеляційної інстанції безпідставно проігнорував ту обставину, що рішення суду першої інстанції було ухвалено без повідомлення позивача належним чином. Посилання суду на те, що позивачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі не може свідчити про належне повідомлення про дату та час судового розгляду, адже дата судового засідання, зазначена в ухвалі про відкриття провадження у справі, і дата фактичного розгляду справи та ухвалення судового рішення, не співпадають. Посилання на те, що позивач міг самостійно дізнатися про час і місце розгляду справи з сайту «Судова влада України», не звільняє суд від виконання обов`язку щодо належного і своєчасного повідомлення позивача про розгляд справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

25. У листопаді 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «УкрСиббанк» на касаційну скаргу, в якому він просив закрити касаційне провадження за касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України або залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на те, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 338 000,00 швейцарських франків, зі сплатою процентів, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором, строком до 20 квітня 2018 року.

27. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року у справі №638/1385/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом №0 від 20 квітня 2007 року у розмірі 268 570,33 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становить 2 349 763,71 грн, з яких:

230 529,41 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становить 2 016 937,77 грн - кредитна заборгованість; 38 040,92 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становить 332 825,94 грн - заборгованість за процентами та заборгованість з пені за порушення термінів повернення кредиту, та процентів за кредитом у розмірі 9 008,71 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становить 78 818,59 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1827,00 грн з кожного.

28. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 25 серпня 2011 року між позичальником та банком укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до якої змінено форму кредитування з кредитної лінії на кредит без права отримання позичальником нових траншів, та встановлено фіксовану суму кредиту, а також укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки.

29. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №0 від 20 квітня 2007 року станом на 31 травня 2021 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 518 968,72 швейцарських франків, з яких: заборгованість за кредитом - 230 529,41 швейцарських франків; заборгованість за процентами за користування кредитом 61 921,78 швейцарських франків; заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк у розмірі 226 517,53 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 31 травня 2021 року всього становить

15 812 821,20 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

30. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

31. Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

32. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

33. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

34. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

35. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

36. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

37. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

38. Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, суд дійшов висновку, що зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

39. У постановах Верховного Суду від 28 травня 2019 року у справі

№ 922/1992/18, від 19 травня 2020 року у справі № 910/9167/19, від 21 липня

2022 року у справі № 922/3308/20 сформульовані висновки про те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

40. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

41. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив: 1) визнати кредитний договір №0 від 20 квітня 2007 року припиненим з 05 березня 2014 року, 2) припинити дії АТ «УкрСиббанк» по нарахуванню відсотків за кредитним договором з дати ухвалення судового рішення; 3) визнати протиправними дії АТ «УкрСиббанк» по нарахуванню відсотків за кредитним договором після пред`явлення ним вимоги про дострокове погашення боргу; 4) відновити становище позичальника за кредитним договором, яке існувало у позичальника станом на дату вимоги про дострокове погашення боргу в розмірі 2 428 582,30 грн, відповідно до якого борг позивача за кредитним договором становить

2 428 582,30 грн.

42. Судами встановлено, щозаочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року у справі №638/1385/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом №0 від 20 квітня 2007 року у розмірі

268 570,33 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становить 2 349 763,71 грн.

43. Станом на час розгляду цієї справи рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року у справі №638/1385/14-ц не виконано.

44. За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України, стаття 202 ГК України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599-601, 604- 609 ЦК України.

45. Відповідно до статей 599-609 ЦК України, підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

46. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

47. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

48. Положеннями статті 593 ЦК Українине передбачено такої підстави для припинення зобов`язання, як зміна банком строку дії кредитного договору шляхом направлення вимоги на адресу позичальника про дострокове погашення кредиту. Вимога про дострокове погашення кредиту змінює лише термін кредитування, але не припиняє відносин щодо виконання умов кредитного договору.

49. Судами попередніх інстанцій враховані висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), згідно з якими визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК Українизаявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу.

Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

50. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що на час розгляду справи зобов`язання позивача перед банком є невиконаним, та судами не встановлено жодної з підстав, визначених статтями 599-609 ЦК України, для визнання припиненим зобов`язання позивача перед банком за кредитним договором, суди попередніх інстанцій обґрунтованого відмовили у задоволенні позову в частині визнання кредитного договору №0 від 20 квітня 2007 року припиненим з 05 березня 2014 року.

51. Відхиляючи доводи позивача проте, що банк продовжував нарахування йому відсотків, не дивлячись на припинення правовідносин за кредитним договором, що порушує його права та суперечить його інтересам, та про те, що до переліку способів захисту прав та законних інтересів, встановлених статтею 16 ЦК України, належить такий спосіб як припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення, тому суд може припинити дію банку, яка порушує право лише з дня винесення судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтованого виходив з того, що такі є суб`єктивним тлумаченням позивачем норм діючого законодавства та фактичних обставин справи.

52. Також безпідставними є й доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції доводів його апеляційної скарги про його неналежне повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції, оскільки такі були враховані апеляційним судом та вмотивовано відхилені.

53. Зокрема, позивач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, просив розглядати справу за його позовом у його відсутність та у відсутність його представника, інших заяв та клопотань до суду не подавав.

54. Водночас, після ухвалення рішення суду у справі, в апеляційний та касаційній скарзі посилається на неналежне повідомлення його судом першої інстанції.

55. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16 зазначено, що в праві України доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи, та базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності.

56. Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.

57. Цей висновок також був застосований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175цс20).

58. З огляду на вказане вище суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що доводи відповідача про розгляд справи у його відсутність в даному випадку не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

59. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, від 08 липня 2020 року у справі

№ 643/9153/19, на які посилався заявник у касаційній скарзі.

60. Щодо оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про заміну сторони АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Фінанс Проперті Груп», то погоджується з таким висновком апеляційного суду, оскільки суду не було надано доказів відступлення права вимоги/факторингу, укладеного 16 вересня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інвестмент Юніон» та в подальшому ТОВ «Фінанс Проперті Групп», відповідно до якого останнє набуло право вимоги, яким володіло АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 20 квітня 2007 року, про визнання припиненим якого пред`явлено позовні вимоги у даній справі.

61. Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

62. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Cуд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

63. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

64. Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мордак Інни Сергіївни залишити без задоволення.

2. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович