ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1122/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Кухар С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 АТ «Універсал Банк» звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг у розмірі 53509,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 25.03.2019, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту до 100 000,00 гривень на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором, Умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту.

Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 08.08.2023 виникла заборгованість у розмірі 53 509,61 гривень, яка складається із заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Оскільки добровільно відповідач заборгованість не сплачує, то позивач вимушений звернутися до суду.

Посилаючись на вказані обставини, Банк просив про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання послуг «Monobank» від 25.03.2019, яка станом на 08.08.2023 складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 28828, 23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1445,87 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині в якій відмовлено у задоволені позову та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Універсал Банк» в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи. Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом із апеляційною скаргою отримана ОСОБА_1 29.04.2024.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 25.03.2019 ОСОБА_1 звернулася до АТ «УніверсалБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 25.03.2019, в якій визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомлена та отримала примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови. На підставі кредитного договору відповідач отримала кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом до 100000,00 гривень, з можливостю його коригування, та чорну картку мonobank.

Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. Окрім того, в анкеті позичальник підтверджує що усе листування щодо цього договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору (п.7).

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 08.08.2023 року становить 53509,61 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 53509,61 грн., заборгованість за відсотками та пенею 0,00 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0, 00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ «Універсал Банк» суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надані докази того, що при укладанні кредитного договору сторони погодили його умови по сплаті процентів за користування кредитом, тому нараховані банком проценти, які були сплачені відповідачем за рахунок тіла кредиту у сумі 24681,28 гривень необхідно вирахувати з суми заборгованості за тілом кредиту.

Вказані висновки суду першої інстанції є помилковими.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором, це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз викладених вище норм права свідчить проте, що ОСОБА_1 уклав із АТ «Універсал банк» кредитний договір.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підписавши Анкету-заяву 25.03.2019, ОСОБА_1 погодилася з умовами кредитування, які запропонував їй на той момент АТ «Універсал Банк».

Відповідно до п.3 Анкети-заяви, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася з правилами надання кредиту, які викладені в Умовах і правилах обслуговування фізичних осіб, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорті споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

Укладений між сторонами даної справи договір має специфіку, не властиву укладенню кредитних договорів у паперовому вигляді.

Так, у анкеті заяві, на яку посилався позивач, застережене, що дана анкета є додатком до Договору про надання банківських послуг в електронному вигляді.

У анкеті-заяві відповідач висловив свою згоду саме на укладення такого договору з використанням мобільного додатку та доступу до електронних інформаційних ресурсів, задля чого отримала відповідний електронний ключ та електронний підпис.

Так, відповідач зазначав у анкеті, що отриманий нею електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Також вона підтвердила ознаи?омлення з довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, при цьому підписання зазначеної довідки було здійснене шляхом накладання електронного підпису в мобільному додатку під час активації Платіжної картки.

Доводи рішенні суду першої інстанції про неузгодженість умов договору спростовується тим, що відповідач надав доступ до своєї кредитної історії як для укладання договору про надання банківських послуг, так і на період його дії та погодився з тим, що усе листування щодо цього рахунку та Договору здійснюватиметься через Мобільний додаток або через інші дистанційні канали зв`язку відповідно до умов Договору.

Відповідно до пункту 14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки в банківській системі України, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі та електронної печатки в банківській системі України» використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Відповідачеві була згенерована ключова пара з особистим електронним ключем та відповідним йому відкритим ключем, реквізити якого містяться у анкеті-заяві.

З огляду на викладене, договір та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи з використанням електронного підпису є правомірними, та вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.

У зазначеній постанові Верховний Суд виклав наступні правозастосовні позиції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У даній справі відповідач уклав договір з використанням мобільного додатку та, уклавши цей договір, він як позичальник підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Електронний Договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін.

Суд першої інстанції не врахував, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Натомість, з наданої позивачем виписки про рух коштів по картці відповідача вбачається, що вона активно користувалася рахунком, періодично вносила платежі на погашення заборгованості.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з того, що позивачем не надано доказів погодження сторонами процентів за користування кредитом, втім наданий паспорт, який підписаний ОСОБА_1 згенерованим електронним ключем свідчить про зворотнє.

Надані банком документи є первинними документами, які беззаперечно свідчать про існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у визначеному банком розмірі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

Отже аналіз викладеного свідчить про те, що ухвалюючи рішення по вказаній справі, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані докази та прийшов до помилкових висновків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у відповідності до норм статті 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову АТ «Універсал Банк» в повному обсязі.

Окрім того, відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, скасовуючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольняються в повному обсязі, то і судові витрати, які були понесені Банком в суді першої та апеляційної інстанції мають бути компенсовані за рахунок відповідача в повному обсязі.

Відтак, судовий збір, який понесений в суді першої та апеляційної інстанції та підлягає компенсації АТ «Універсал Банк» за рахунок відповідача, становить 6710,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 у цій справі скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання послуг «Monobank» від 25.03.2019, яка станом на 08.08.2023 складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 53509,61 гривень (п`ятдесят три тисячі п`ятсот дев`ять гривень 61 копійка)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати в сумі 6710,00 гривень (шість тисяч сімсот десять гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар

С.В.Кухар