Справа № 209/4676/15-ц
Провадження № 2-п/209/7/24
У Х В А Л А

22 квітня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді Лобарчук О.О.,

за участі секретаря Золотих Л.М.,

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Машошина Альона Олегівна, про перегляд заочного рішення,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Машошина А.О. звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення в якій просить: поновити строк подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпропетровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.02.2016 р. по справі № 209/4676/15-ц; скасувати заочне рішення Дніпропетровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.02.2016 р. по справі № 209/4676/15-ц та призначити справу до розгляду за правилами загального провадження.

В обґрунтування заяви зазначено, що Відповідач не була обізнана із наявністю цієї судової справи. В тексті позовної заяви зазначено наступну адресу Відповідача: АДРЕСА_1 . Натомість, самим Позивачем долучено до матеріалів справи копію сторінки 12 паспорту, на який зазначено, що з 04.06.2010 року вона мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (арк.спр. 11, оборотна сторона). На аркуші справи № 33 міститься відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС в Дніпропетровській області, у відповідності до якої громадянка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 12.01.2016 року та було призначено судове засідання на 04.02.2016 року. На аркуші справи 37 міститься довідка, що позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності і не заперечує проти ухвалення заочного рішення, і що Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, а також що фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Проте, в матеріалах справи відсутня заява позивача про розгляд справи за відсутності позивача. В свою чергу, зі змісту конверта, в якому начебто направлялася Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі, неможливо встановити ні дату направлення такого конверту Відповідачу, ні дату повернення конверту до суду, у зв`язку з тим, що штампи поштового відділення є нечіткими (аркуш справи 36). Порядок організації та діяльності органів судової влади, правила ведення діловодства в МС, АС, ВССУ і порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи станом на час розгляду справи в суді першої інстанції були встановлені Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженою Наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 № 173 (надалі - Інструкція з діловодства) - станом на час розгляду справи. Пунктом 2.24 Інструкції з діловодства встановлено, що повідомлення про вручення або невручення процесуального документа, надісланого учасникам судового процесу поштою, передаються для приєднання до матеріалів справи з відміткою про дату одержання їх судом без реєстрації в АСДС. Натомість, на конверті з ухвалою про відкриття провадження у справі, яка направлялася Відповідачу (а.с. 36) відсутні будь-які відмітки про дату одержання судом конверта, що унеможливлює встановлення дати, коли конверт з ухвалою повернувся до суду. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається належного повідомлення Відповідача про відкриття провадження у справі та про повідомлення Відповідача про судове засідання, призначене на 04.02.2016 року, що унеможливило прибуття Відповідача до суду та надання відзиву на позовну заяву. На аркушах справи 41 та 42 містяться повідомлення про вручення (без відмітки про вручення поштового відправлення) та конверт про направлення копії рішення Відповідачу. Натомість, зі змісту повідомлення про вручення та конверту вбачається, що рішення було направлено за адресою: АДРЕСА_3 , за якою Відповідач не зареєстрований та не проживає з 2010 року. Таким чином, заочне рішення суду від 04.02.2016 р. не направлялося Відповідачу, оскільки було направлено за іншою адресою. На аркуші справи 45 міститься заява, зазначена як від ОСОБА_1 про видачу копії заочного рішення, натомість, з тексту заяви незрозуміло щодо якої справи вона стосується та щодо якого саме заочного рішення. Крім того, вхідний номер цієї заяви на штампі суду співпадає з вхідним номером засвідчувального напису справи, який міститься на аркуші справи 44, що викликає сумніви у тому, що така заява дійсно подавалася через канцелярію суду та була зареєстрована. Крім того, у заяві на аркуші справи 45 зазначено адресу заявника: «бул-р Строителей, 40-56», за якою Відповідач не проживає з 2010 року. Вказані обставини свідчать про те, що вказана заява не відноситься до матеріалів справи та з`явилася в них помилково.На аркуші справи 46 міститься розписка про отримання копії заочного рішення, написана невідомою особою щодо невідомого рішення, оскільки розписка не містить ані даних про особу, якою вона була написана, ані даних про заочне рішення, яке отримано за цією розпискою. Крім того, на вказаній розписці в порушення пункту 2.1. Інструкції з діловодства відсутня інформація про її реєстрацію в АСДС, що свідчить, що така заява не подавалася до суду і міститься в матеріалах справи з невідомих причин. Пунктом 28.9. Інструкції з діловодства встановлено, що матеріали цивільної чи адміністративної справи підшиваються в хронологічному порядку їх надходження до суду чи формування в суді. Абзацом 23 пункту 28.10. Інструкції з діловодства встановлено, що усі інші документи, які надходять до матеріалів справи після відкриття провадження у справі, приєднуються та підшиваються до матеріалів справи у хронологічному порядку. З матеріалів справи вбачається, що на аркушах справи 44 та 45 стоять відмітки про їх надходження до суду 05.09.2016 р., натомість на аркуші справи 47 міститься протокол передачі справи раніше визначеному складу суду, датований 31.08.2016 р., а на аркушах справи 48-50 міститься подання державного виконавця з датою надходження до суду 30.08.2016 р. На аркуші справи 60 міститься заява, зазначена як від ОСОБА_1 . Натомість, з тексту заяви незрозуміло щодо якої справи вона стосується та щодо якого саме рішення. Крім того, у заяві на аркуші справи 60 зазначено адресу заявника: «бул-р Строителей, 40-56», за якою Відповідач не проживає з 2010 року. Вказані обставини свідчать про те, що вказана заява не відноситься до матеріалів справи та з`явилася в них помилково. На аркушах справи 63-64 міститься заява про перегляд заочного рішення, складена від імені ОСОБА_1 , натомість вона заявляє, що вказану заяву вона не складала, не підписувала та не подавала до суду. Крім того, заява містить значну кількість неточностей, які свідчать про те, що вона складалася за відсутності інформації про справу. Зокрема, в заяві зазначено, що начебто ОСОБА_1 отримала копію заочного рішення 02.09.2016, чого не може бути, оскільки на заяві про отримання копії заочного рішення на аркуші справи 45 міститься штамп суду про надходження заяви до суду лише 05.09.2016 р. Крім того, в заяві зазначено, що ОСОБА_1 знайомилася з матеріалами справи, хоча відповідного клопотання матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, заявляє, що заява про перегляд заочного рішення нею не підписувалася та не подавалася до суду. Вказане твердження є також підставою для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, що обґрунтовано в пункті 4 цієї заяви. Щодо неправильності розрахунків Позивача. Відповідач заявляє про необхідність скасування заочного рішення суду з підстав неправильності заявлених розрахунків Позивача, а саме: В позовній заяві Позивачем заявлено, що заборгованість за кредитом складає 21 003,39 доларів США. Натомість, у 2011 році Позивачем подавалася позовна заява до Відповідача про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором № DNP0AN09980434, укладеним між Позивачем та Відповідачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. позовні вимоги було задоволено. У вказаному рішенні суду судом встановлено, що Відповідач ( ОСОБА_1 ) станом на 13.05.2009 р. мала заборгованість у розмірі 19 446,61 доларів США, з яких заборгованість за кредитом складала 19 231,03 дол. США, і відсотки за користування кредитом у розмірі 215,58 дол. США. Таким чином, самим Позивачем при поданні позовної заяви до Відповідача по судовій справі № 2-1969/2011р. станом на 13.05.2009 р. зазначалося, що заборгованість за кредитом складає 19 231,03 дол. США, натомість при поданні Позивачем позову до Відповідача по цій судовій справі станом на 28.09.2015 р. Позивачем зазначається, що заборгованість за кредитом складає 21 003,39 дол. США. Тобто, в період з 2009 по 2015 роки заборгованість за кредитом зросла на 1772,36 дол. США, при тому, що Позивач не надавав доказів суду про надання Відповідачу додаткової суми кредиту у вказаний період. Щодо необґрунтованості нарахування відсотків за неповернення кредиту. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 76416,11 доларів США, що за курсом 22,03 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.07.2015 року складає 1683446,90 грн. за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007 року. На обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що 05.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNP0AN09980434, відповідно до якого Відповідач отримала кредит у розмірі 32 455,75 доларів США на термін до 05.07.2014 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Позивач зазначав, що Відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із порушеннями зобов`язань, зазначеними у позові, Позивач наполягає, що Відповідач станом на 29.07.2015 року має заборгованість 76416,11 доларів США, яка складається з наступного: 21003,39 доларів США заборгованість за кредитом; 18162,33 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 37250,39 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Велика Палата Верховного Суду постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13?ц (провадження № 14- 154цс18) зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вказані висновки послідовно застосовуються Верховним Судом в подальших рішеннях, зокрема в Постанові від 23.01.2024 року по справі № 522/20021/18 та інших. Врахувавши, що банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, процентів за користування кредитом, пені та передбачених договором штрафів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України банк змінив строк виконання основного зобов`язання, тому з моменту звернення банку до суду з вимогою (12 листопада 2010 року) його право на отримання процентів та пені за кредитним договором припинилося, правильно застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 рокуу справі № 444/9519/12 (провадження № 14- 154цс18).» Як зазначалося Відповідачем вище, Банк (Позивач по цій справі) скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту шляхом подання позовної заяви до Відповідача, яка розглядалася в межах судової справи № 2- 1969/2011р., за якою було винесено рішення від 02.11.2011 року. В тексту вказаного рішення суду від 02.11.2011 року зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом 23.06.2009 року, тобто саме 23.06.2009 року банком (Позивачем) було прийнято рішення щодо зміни строків кредитування та строків повернення кредитних коштів, тому подальше нарахування процентів по кредитному договору є неправомірним. Враховуючи викладене, Сума заборгованості Відповідача за кредитним договором в частині визначення основної суми заборгованості за кредитом та суми процентів, нарахованих на суму кредиту, повинні визначатися станом на дату подання банком (Позивачем) позовної заяви про звернення стягнення на предмет застави - тобто станом на 23.06.2009 року. Разом з тим, Відповідач заявляє, що при розгляду цієї справи підлягає застосуванню частина 4 ст. 82 ЦПК України: Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачем подавалася позовна заява до Відповідача про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором № DNP0AN09980434, укладеним між Позивачем та Відповідачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. позовні вимоги було задоволено. У вказаному рішенні суду судом встановлено, що Відповідач ( ОСОБА_1 ) станом на 13.05.2009 р. мала заборгованість у розмірі 19 446,61 доларів США, з яких заборгованість за кредитом складала 19 231,03 дол. США, і відсотки за користування кредитом у розмірі 215,58 дол. США. Тобто, вказаним рішенням суду встановлено розмір заборгованості позичальника за кредитним договором № DNP0AN09980434 станом на час звернення кредитора з позовом до суду про стягнення такої заборгованості. Враховуючи викладене, позовні вимоги Позивача в цій справі в частині стягнення з Відповідача суми основного боргу та нарахованих процентів в сумах, які перевищують суми, вказані в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі №2-1969/2011р., є неправомірними з огляду на те, що нарахування процентів за кредитним договором припинилося при зверненні Банку 23.06.2009 р. до Жовтневого районного суду в рамках справи № 2-1969/2011р. - у відповідності з вищенаведеними правовими позиціями Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. Щодо пропущення строку позовної давності. Пунктом 2.3.7. кредитного договору № DNP0AN09980434, укладеним між Позивачем та Відповідачем, встановлено, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої пунктом 7.1. Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. Банк (Позивач по цій справі) скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту шляхом подання позовної заяви до Відповідача, яка розглядалася в межах судової справи № 2-1969/2011р., за якою було винесено рішення від 02.11.2011 року. В тексту вказаного рішення суду від 02.11.2011 року зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом 23.06.2009 року, тобто 23.06.2009 року перервався строк позовної давності щодо стягнення заборгованості з Відповідача (за ч. 2 ст. 264 ЦК України) та строк позовної давності почався заново і сплив 23.06.2012 року (ст. 257 ЦК України). Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності. Таким чином, Позивач (кредитор), пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет застави, змінив строк виконання Відповідачем (позичальником) зобов`язань по кредитному договору та внаслідок пред`явлення такого позову розпочався строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Також Відповідач зазначає, що 03.02.2011 року Відповідачем було передано Позивачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 автомобіль, який був предметом застави, а саме: Great Wall, Hover 2006 року випуску, на підтвердження чого надається акт від 03.02.2011 року. Вказана дія Відповідача свідчить про визнання відповідачем свого боргу та перериває строк позовної давності відповідно до положень частини 1 ст. 264 ЦК України. Таким чином, з 03.02.2011 року строк позовної давності почав спливати заново та відповідно до ст. 257 ЦК України сплив 03.02.2014 року. Враховуючи викладене, строк позовної давності щодо вимог Позивача до Відповідача за кредитним договором № DNP0AN09980434 сплив 03.02.2014 року. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань по кредитному договору, та внаслідок пред`явлення Позивачем позову про звернення стягнення на заставлене майно строк виконання зобов`язань за кредитним договором настав 23.06.2009 року, і в цю ж дату розпочався перебіг строку позовної давності щодо стягнення заборгованості. Строк позовної давності перервався 03.02.2011 року шляхом передання Відповідачем Позивачу заставного автомобіля для реалізації та погашення заборгованості та розпочався заново 04.02.2011 року, і, відповідно, сплив 03.02.2014 року. Враховуючи, що цей позов підготовлено для подання Позивачем 28.09.2015 року і подано до суду 16.10.2015 р. - позов подано за межами строку позовної давності. Відповідач також зазначає, що пеня, яка заявлена Позивачем до стягнення з Відповідача, нарахована з 12.06.2008 року. Натомість, пунктом 1 частини 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, Відповідачем подається заява про застосування строку позовної давності, зокрема, і щодо стягнення пені, заявленою Позивачем. Відповідачем подається заява про застосування в цій справі строку позовної давності до вимог Позивача в повному обсязі, і в тому числі щодо нарахованої пені.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Машошина А.О. надала до суду заяви про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за їх відсутності. Заяву підтримують в повному обсязі.

Представник АТ КБ «Приватбанк» Бистров С.А. в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи без участі представника Банку та залишити заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Вивчивши надані документи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Машошина Альона Олегівна, про перегляд заочного рішення підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до чинного законодавства, ст. 288 ЦПК України скасування заочного рішення суду можливе за таких умов, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як вбачається із матеріалів справи, кореспонденцію із суду відповідач ОСОБА_1 дійсно не отримувала. (а.с.36а)

Оскільки підстав для відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення немає, заявником надані доводи для перегляду заочного рішення, які суд вважає достатніми, тому суд вважає, що заяву про перегляд заочного рішення задовольнити та скасувати заочне рішення, призначивши справу до розгляду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.284, 287 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати та призначити справу до розгляду у порядку за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання у справі призначити на 10 годину 45 хвилин 23 травня 2024 року в приміщенні Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за адресою:Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Тритузна, 166.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О.Лобарчук