СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/238/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Натальчук А.І., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», заінтересовані особи: первісний стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Сумський відділ державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, -

В С Т А Н О В И В:

11.03.2024 року до суду надійшла заява ТОВ «ФК ФОРТ», в якій останнє просить:

- замінити стягувача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС» на його правонаступника ТОВ «ФК ФОРТ» у виконавчому листі у справі № 759/10610/14-ц;

- видати дублікати виконавчих листів № 759/10610/14-ц щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

В обґрунтування заяви посилалось на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2015 року у справі № 759/10610/14-ц з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року.

02.03.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» було укладено договір про відступлення права вимоги № GL2N79275_266ПВ, відповідно до якого ПАТ «КБ «НАДРА» відступило ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС», а ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року.

28.09.2020 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва замінено стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» на правонаступника ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» у справі № 759/10610/14-ц за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року.

05.11.2020 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року, перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ» (новий кредитор).

У зв`язку з цим відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» вважало, що є всі підстави для заміни стягувача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС» на його правонаступника ТОВ «ФК ФОРТ» у виконавчому листі у справі № 759/10610/14-ц.

Крім того, вказало, що згідно з інформацією АСВП по боржнику ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» завершено одне виконавче провадження № НОМЕР_2, яке перебувало на виконанні у приватного виконавця Павлюка Н.В. на підставі виконавчого напису нотаріуса, яке не має жодного відношення до рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/10610/14-ц.

Також, зазначило, що згідно з інформацією АСВП по боржнику ОСОБА_2 в Сумському відділі державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1.

Проте, наразі, оригінали виконавчих листів щодо стягнення заборгованості з боржників у заявника та первісного стягувача відсутні, заборгованість за кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року боржником не погашена. Отже, виконавчі документи стягувачем втрачено. Відсутність виконавчих листів підтверджується актом прийому-передачі справ за кредитним договором.

Тому, вважало, що є правові підстави для видачі дублікатів виконавчих листів та для поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання.

При цьому, вказало, що право стягувача на отримання дублікату виконавчого документа не залежить від причин його втрати та відповідно до п. 17.4. Перехідних положень ЦПК України для видачі дублікату виконавчого документа достатньо заяви стягувача про його втрату, що подана до суду в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13.03.2024 року заяву ТОВ «ФК ФОРТ» залишено без руху (т. 2 а.с. 34-35).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21.03.2024 року заяву ТОВ «ФК ФОРТ» прийнято до розгляду та призначено судове засідання (т. 2 а.с. 105).

01.04.2024 року до суду від представника боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Шестакової Ю.В. надійшли заперечення на заяву ТОВ «ФК ФОРТ», в яких остання просила суд відмовити у її задоволенні за її безпідставністю та недоведеністю. Також, просила стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи. Від представника заявника ТОВ «ФК ФОРТ», через канцелярію суду, була подана заява про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги заяви про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання.

Частиною 3 статті 442 ЦПК України встановлено, що суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2015 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року в розмірі 709 439,78 грн., судовий збір в розмірі 3 654,00 грн., а всього - 713 093,78 грн. У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено (т. 1 а.с. 61-62).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30.09.2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2015 року залишено без змін (т. 1 а.с. 104-107).

Таким чином, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року в сумі 713 093,78 грн. набрало законної сили 30.09.2015 року.

02.03.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» було укладено договір про відступлення права вимоги № GL2N79275_266ПВ, відповідно до якого ПАТ «КБ «НАДРА» відступило ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС», а ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року.

28.09.2020 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.01.2021 року, замінено стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» на правонаступника ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» у справі № 759/10610/14-ц за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року. В задоволенні вимог ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено (т. 1 а.с. 158-159, 206-219).

05.11.2020 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року, перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ» (новий кредитор). З додатку 1 до договору від 05.11.2020 року вбачається, що право вимоги за кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року щодо заборгованості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ» (т. 2 а.с. 89-93).

Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва Твердохліб Ю.О. від 08.09.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», заінтересовані особи: ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, повернути заявнику без розгляду (т. 1 а.с. 226).

З матеріалів заяви вбачається, що згідно АСВП ВП № НОМЕР_2, відкрите 19.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В., боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС», станом на 15.03.2024 року завершено (т. 2 а.с. 95).

Згідно АСВП ВП № НОМЕР_1, відкрите 28.05.2012 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В., боржник: ОСОБА_2 , серед стягувачів сторони у справі відсутні, станом на 15.03.2024 року завершено (т. 2 а.с. 96).

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

На підставі ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 34Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому ч. 5 ст. 15 цього Закону.

Стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» регулює питання закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 2 ч. 1 ст. 40, ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»).Стаття 41 цього Закону регулює питання відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із вказаних норм, зокрема, п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

З наведених в заяві представником заявника доводів судом встановлено, що виконавче провадження, відкрите у відношенні боржника ОСОБА_1 , завершене.

Стосовно виконавчого провадження № НОМЕР_2 заявником не надано будь-яких доказів, з яких вбачається, що дане виконавче провадження станом на час розгляду даної заяви відновлене.

Зважаючи на зазначене, суд відмовляє у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження та виходить з того, що зазначене виконавче провадження закінчено.

Під час звернення заявника до суду, останній не поставив перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження). Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України щодо звернення з такими заявами до суду, заявником не надано.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене ст. 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи-правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту п. 28 ч. 1 ст. 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (ст. 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Відповідно до висловлених раніше правових висновків Великої Палати Верховного Суду (дивитись mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 03.11.2020 року у справі № 916/617/17, пункти 73-75) оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому ст. 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених ст. 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи ст. 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями ст 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі ст. 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі ч 5 ст. 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а ч. 5 ст. 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон про виконавче провадження передбачає таку можливість). Отже, процесуальні дії конкретного процесу не можуть здійснюватися поза межами цього процесу, а тому такі дії як процесуальні можуть здійснюватися лише в межах відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу. Якщо законом передбачена можливість здійснення інших дій сторін судового процесу, пов`язаних зі здійсненням виконавчого провадження, то для таких дій набуття статусу сторони відкритого виконавчого провадження не вимагається, як-от для заміни стягувача у виконавчому документі відповідно до ч. 5 ст. 442 ЦПК України.

Відповідно до змісту ч. 5 ст. 442 ЦПК України, ч. 6 ст. 12, п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26, ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Наслідком завершення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом про виконавче провадження (абзац 2 ч. 1 ст. 40 цього Закону). Цим Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Водночас після завершення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Завершення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 911/3411/14 (пункти 6.9-6.12, 6.15).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених ч. 1 ст. 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

Якщо ж виконавче провадження не завершене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було завершене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Зважаючи на зазначене вище, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було завершене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 2-7763/12 (провадження № 14-197цс21).

Таким чином, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви та заміни сторони шляхом заміни стягувача його правонаступником, відповідно до змісту її вимог.

Щодо видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

У листі ВССУ від 01.07.2015 року викладено «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», в пункті 6 якого зазначається, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили. У листі містяться роз`яснення про необхідність з`ясовувати підстави, за якими стягувач чи державний виконавець звертається за отриманням дубліката виконавчого листа, та обставин втрати виконавчого листа, необхідність перевіряти дані про існування виконавчих проваджень за цими виконавчими листами або судовими наказами. В узагальненні зазначається про те, що обґрунтованою є відмова у задоволенні заяв про видачу дубліката виконавчого листа у випадку не надання доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа. Також в листі відзначається, що із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання.

При розгляді заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд за матеріалами справи перевіряє підстави, покладені в її обґрунтування, зокрема, перевіряє обставини, які підтверджують факти втрати виконавчого листа, встановлює стан виконання, не погашений розмір стягнення за загубленим виконавчим листом і, чи не порушений строк для його примусового виконання.

Заява до суду про видачу дубліката виконавчого листа може бути подана стягувачем, його представником, прокурором, органом державної влади, іншими особами, які мають право звертатися до органу державної виконавчої служби про відкриття провадження.

Заявником не надано належних доказів на підтвердження втрати виконавчого листа, а тому факт того, що виконавчий лист втрачений, доведеним не вважається.

Крім того, як встановлено ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.01.2021 року, що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, належних доказів на підтвердження втрати виконавчого листа не було надано і при розгляді заяви ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» про заміну стягувача, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа у цивільній справі № 759/10610/14-ц за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 95/КА/49/2007-980 від 04.10.2007 року

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. ст. 78, 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Підставами пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа представник заявника вказує те, що з 04.06.2015 року прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА», яка передбачає припинення основної діяльності банку, зміну всього керівництва, закриття територіальних відділень банку та звільнення відповідальних за супровід судових справ працівників, виконання функції Фонду з відчуження великої кількості активів, вплинуло на факт втрати оригіналів виконавчих листів та пропущення процесуальних строків, однак суд не може прийняти дані обставини як поважні причини для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки заявником не надано суду жодних доказів, які б свідчили про об`єктивне унеможливлення реалізації права на пред`явлення виконавчого документа до виконання, передбачених положеннями Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України.

Таким чином, наведені представником заявника причини пропуску встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не можуть вважатися поважними в розумінні вимог закону, а тому і в цій частині заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 1ч. 1 ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», п.17.4 розділу XIII «Перехідні положення», ст. ст. 442, 443 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», заінтересовані особи: первісний стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Сумський відділ державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя Н.О. Горбенко