Провадження № 2/686/725/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

за участю секретаря Цибульської Г.В.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача

Хмельницької міської ради Крамар А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Хмельницької міської ради, публічного акціонерного товариства «Проскурів» про визнання права власності на майно за набувальною давністю на нерухоме майно, -

встановив:

24 листопада 2024 року позивачі звернулись до суду з позовом до Хмельницької міської ради, публічного акціонерного товариства «Проскурів» про визнання права власності на майно за набувальною давністю на нерухоме майно. На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що вони проживають на підставі ордеру № 81 у квартирі АДРЕСА_1 , з 1992 року, де з 08.05.1993 року було зареєстровано їх місце проживання. У вказаній квартирі позивачі проживають на даний час, відкрито володіють квартирою, не приховують факт знаходження квартири в їх володінні, поводились з майном як з власним, уклали договори про надання комунальних послуг. Отже, квартира перебуває у володінні позивачів понад 31 рік. А тому, просять задовольнити заявлені позовні вимоги.

В судове засідання позивачі не з`явились. Представник позивачів ОСОБА_1 вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача Хмельницької міської ради Крамар А.В. в судовому засіданні підтримала позицію, висловлену у відзиві на позов від 28.12.2023 року та вказала, що підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відповідача ПАТ «Проскурів» в судове засідання не з`явився. 26 березня 2024 року направив до суду заяву про проведення судового засідання без участі ліквідатора ПАТ «Проскурів».

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом об`єктивно встановлено, що позивачу ОСОБА_2 23.04.1992 року видано ордер № 81 на підставі рішення правління агрофірми від 19.04.1992 року на заняття житлової площі в гуртожитку агрофірми «Проскурів» міста Хмельницького за адресою: АДРЕСА_2 , площею 25 м2 на період його роботи в господарстві.

20.04.2005 року позивач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 (копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 ).

Як вбачається із копії довідки № К-03-48282 від 13.11.2023 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.05.1992 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.02.1999 року.

Дані обставини, також, підтверджуються копіями паспортів ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданого 13.02.1999 року) та ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_3 , виданого 06.02.1999 року).

Відповідно до копії довідки від 09.11.2023 року № 182 позивачі проживають, зареєстровані та ведуть разом господарство з 1993 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 .

На замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт 19.11.2023 року на вказану квартиру, що підтверджується копією технічного паспорту та копією Витягу з Реєстру будівельної діяльності від 19.11.2023 року.

Позивачі користувались та здійснювали оплату за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями розрахункових книжок та платіжних квитанцій.

Так, як вбачається із ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 02.06.2015 року встановлено, що згідно довідки ПАТ «Проскурів» від 15.04.2015 року трьохквартирний житловий будинок по АДРЕСА_3 знаходиться на балансі товариства, раніше цей будинок перебував у віданні агрофірми «Проскурів», правонаступником усіх майнових прав та обов`язків якої є ПАТ «Проскурів».

Згідно копії постанови Господарського суду Хмельницької області від 04.12.2023 року по справі № 924/232/22 ПАТ «Проскурів» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаної постанови на балансі під час банкрутства підприємства будинку по АДРЕСА_4 не було.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що житловий будинок по АДРЕСА_5 набутий позивачами правомірно, тобто вони добросовісно заволоділи майном і продовжують відкрито, безперервно володіти більше тридцяти років, а іншим шляхом визнати за ними право власності неможливо, суд вважає, за можливе задовольнити позовні вимоги.

Керуючись статтями 12, 81, 258-259, 263-265, 268, 354ЦПК України, ст.344 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2024 року.

Суддя: О.М. Палінчак