Номер провадження: 22-ц/813/3968/24
Справа № 501/2171/23
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Рева Світлана Леонідівна

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2023 року

у цивільній справі за позовом Одеського обласного центру зайнятості в особі Одеської філії Одеського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з виплаченої допомоги по безробіттю

встановив:

У травні 2022 року Одеський обласний центр зайнятості в особі Одеської філії Одеського обласного центру зайнятості звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість з виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 13690,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 серпня 2022 року відповідачкою було подано до Одеського міського центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

Звертаючись із вказаною вище заявою, відповідачка особистим підписом підтвердила, що з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного ознайомлена, зокрема щодо відповідальності за надання недостовірних відомостей, даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та соціальних послуг.

Крім того, у вказаній вище заяві відповідачка особистим підписом підтвердила, зокрема, що пенсію за вислугу років або на пільгових умовах не отримує.

За результатами розгляду зазначеної заяви Одеським міським центром зайнятості був прийнятий наказ від 04 серпня 2022 року №НТ220804 про надання ОСОБА_1 статусу безробітного, відповідно до якого, відповідачці було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 04 серпня 2022 року.

Під час здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої відповідачкою до центру зайнятості, було встановлено факт приховування ОСОБА_1 відомостей про перебування на обліку в Пенсійному фонді України та отримання пенсії за віком в період перебування у статусі безробітного та отриманню допомоги по безробіттю, після чого Одеським міським центром зайнятості ініційовано проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення по безробіттю ОСОБА_1 , за результатами чого підтверджено факт отримання останньою пенсії за віком та перебування на обліку в ПФУ в Одеській області з 01 липня 2022 року.

Отже позивач вважає, що відповідачка приховала від працівників центру зайнятості факт перебування на обліку в Пенсійному фонді України в Одеській області та отримання пенсії за віком з 01 липня 2022 року, і продовжувала незаконно отримувати допомогу по безробіттю, незважаючи на те, що була належним чином під особистий підпис ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного щодо відповідальності за подання недостовірних даних і документів та несвоєчасне подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання матеріальних послуг, які визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

З 02 листопада 2022 року відповідачці припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з закінченням строку виплати відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 та пункту 3-3 Розділу VIII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», підпункту 1 пункту 21 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого Постановою КМУ №735 від 21 червня 2022 року.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2023 року позов Одеського обласного центру зайнятості в особі Одеської філії Одеського обласного центру задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеського обласного центру зайнятості заборгованість з виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 13690,54 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із вказаним вище рішення суду, ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Рева С.Л. звернулася до суду з апеляційною скаргою у якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного вище позову.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не надав належної оцінки фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим не врахував, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про отримання виплат по безробіттю вона не перебувала на обліку у Пенсійному фонді України та не отримувала пенсію, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Одеській області від 24 жовтня 2022 року, рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 26 серпня 2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком, та рішенням Чорноморського об`єднаного управління ПФУ від 20 жовтня 2022 року про призначення відповідачці пенсії за віком та випискою з її карткового рахунку про отримання пенсії у листопаді 2022 року.

Скаржниця вважає, що при поданні заяви та документів у її діях були відсутні ознаки недобросовісності чи надання недостовірних відомостей, а пенсійні виплати їй призначені за минулий час, з дати чергового звернення. На час звернення до центру зайнятості, скаржниця мала рішення про відмову в призначенні пенсії, саме тому і звернулася із заявою про отримання допомоги по безробіттю.

Причиною нарахування виплат по безробіттю скаржниця вважає недбале ставлення до службових обов`язків працівниками центру зайнятості.

Суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доводам скаржниці щодо обраного позивачем способу захисту, який вважає є неналежним, оскільки у даному випадку звертаючись до суду з цим позовом, позивач мав обґрунтовувати позовні вимоги посилаючись на положення ст. 1166 ЦК України та заявити вимогу про стягнення зайво виплаченої суми допомоги по безробіттю.

На вказану вище апеляційну скаргу Одеський обласний центр зайнятості подав відзив у якому просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2023 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає засадам законності, ухвалене з дотримання вимог норм матеріального та процесуального права, тоді як доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Рева С.Л. подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому посилаючись на обставини якими обґрунтовується апеляційна скарги, просить відмовити позивачу в задоволенні відзиву на апеляційну скаргу та задовольнити вимоги скаржниці.

Одеський обласний центр зайнятості подав заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу в яких підтримуючи наведені вище аргументи, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Приписами п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України регламентовано, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (13690,54 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову

(268400 грн).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» у якій серед іншого проінформувала про те, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років їй не призначено, і вона ознайомлена з права та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (т.1 а.с. 29).

Цього ж дня, тобто 04 серпня 2022 року ОСОБА_1 особисто під підпис повідомлено про права та обов`язки зареєстрованих безробітних, зокрема про обов`язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення, надання соціальних послуг та припинення реєстрації. Крім цього роз`яснено, що відповідальність за достовірність даних поданих центру зайнятості, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного ( т.1 а.с. 32).

Відповідно до витягу із наказів про прийняті рішення по ОСОБА_1 на підставі наказу від 04 серпня 2022 року №НТ22804 відповідачці надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, розпочато виплату допомоги по безробіттю. На підставі наказу від 02 листопада 2022 року №221102 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю, а згідно наказу від 05 грудня 2022 року №НТ221205 припинено реєстрацію безробітної (т.1 а.с. 30-31).

З листа Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області №1500-0304-5/123679 від 29 листопада 2022 року убачається, що ОСОБА_1 звернулася до відділу обслуговування громадян №11 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за призначенням пенсії за віком. В призначенні пенсії було відмовлено у звязку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років. Станом на 20 липня 2022 року пенсія ОСОБА_1 не була призначена. Після надання додаткових документів до страхового стажу було зараховано періоди стажу по зазначеним документам, та 18 серпня 2022 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком з 01 липня 2022 року. Пенсію призначено довічно. В жовтні 2022 року пенсія ОСОБА_1 нарахована на листопад 2022 року із врахуванням боргів, починаючи з дати призначення 01 липня 2022 року (т.1 а.с. 34).

За результатами встановлених вище обставин, Одеським міським центром зайнятості складено акт №117 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення (т.1 а.с. 33)

У період часу починаючи з 04 серпня 2022 року по 02 листопада 2022 року, протягом якого ОСОБА_1 була зареєстрована, як безробітна, останній нараховано та виплачено 13690,54 грн, з яких у серпні 4259,28 грн, вересні 4563,52 грн, жовтні 4715,62 грн, листопаді 152.12 грн (т.1 а.с. 39).

Як убачається з рішення про відмову у призначенні пенсії від 26 серпня 2022 року №485, ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного Фонду України 18 серпня 2022 року із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідно до ст. 26 Закону України №1058-IV їй було відмовлено (т.1 а.с. 164).

20 жовтня 2022 року Чорноморським об`єднаним управлінням ПФУ прийнято рішення №85 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком (т.1 а.с. 168-169).

Виплати від Пенсійного Фонду у формі пенсії, відповідачка почала отримувати 15 листопада 2022 року (т.1 а.с. 166).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка своєчасно не подала відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, а тому неправомірно отримала кошти в розмірі 13690,54 грн, які у добровільному порядку не повернула, а тому вони підлягають стягнення в судовому порядку.

Щодо таких висновків суду першої інстанції, апеляційний суд зауважує про таке.

Згідно з ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» та особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим Наказом Міністерства правці та соціальної політики, Державної податкової адміністрації України 13 лютого 2009 року N 60/62 (далі Порядок), передбачений механізм проведення розслідування, яке здійснюється проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної (пункти 2, 3 Порядку).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів; використання даних вищевказаних органів, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку, встановленому законодавством.

За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» підставою для припинення реєстрації безробітного є встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого)без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року при розгляді справи N 545/163/17 та постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-91цс14.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі N 607/4570/17-ц зазначено, що: "правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

За вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи, на час звернення ОСОБА_1 із заявою про надання їй статусу безробітного (04 серпня 2022 року) стосовно неї не приймалося рішення про призначення їй пенсії, тоді як таке рішення уповноваженим територіальним органом пенсійного фонду прийнято лише 20 жовтня 2022 року, а вперше пенсію ОСОБА_1 отримала 15 листопада 2022 року.

Матеріали справи не містять доказів на предмет підтвердження того, що до моменту отримання пенсії, тобто 15 листопада 2022 року, відповідачці було достеменно відомо про ухвалення рішення на її користь про призначення пенсії, яке прийнято 20 жовтня 2022 року.

Отже починаючи з 04 серпня 2022 року по 15 листопада 2022 року, у діях ОСОБА_1 були відсутні ознаки недобросовісності щодо не повідомлення нею позивачу інформації про прийняття на її користь рішення про призначення пенсії, а тому підстави для стягнення з неї грошових коштів, виплачених позивачем у якості допомоги по безробіттю за період часу серпень-жовтень 2022 року у розмірі 13538,42 грн відсутні.

Позивачем, усупереч ст. 12,81 ЦПК України, що є його процесуальним обов`язком за допомогою належних та допустимих доказів не доведено, що у зазначений вище період часу, за який відповідачці було нараховано допомогу по безробіттю, існували фактичні обставини, які свідчили про відсутність правових підстав для надання ОСОБА_1 статусу безробітного, доказів про те, що поведінка останньої мала ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, позивачем не надано.

Водночас колегії суддів зауважує, що починаючи з дня отримання пенсії, тобто з 15 листопада 2022 року, ОСОБА_1 , будучи достовірно обізнаною про отримання цього доходу, не виконала свій обов`язок щодо повідомлення територіального органу центру зайнятості про виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй матеріального забезпечення, надання соціальних послуг та припинення реєстрації у зв`язку з чим неправомірно отримала грошові кошти у розмірі 152,12 грн, які підлягають стягненню з неї на користь позивача.

Ураховуючи встановлені у справі обставини, і зважаючи на те, що пенсія відповідачці була виплачена вперше лише 15 листопада 2022 року, а доказів на підтвердження того, що до цього часу ОСОБА_1 була проінформована про прийняття рішення про призначення їй пенсій, прийнятого 20 жовтня 2022 року, матеріали справи не містять, відтак, не має правового значення та обставина, що пенсія відповідачці нарахована з 01 липня 2022 року, а тому аргументи позивача у цій частині є необґрунтованими.

При цьому апеляційний суд враховує аксіому цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", яка надає суду право визначити та застосувати ту правову норму, яка підлягає застосуванню до конкретних правовідносин, оскільки неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги про те, що позивач обрав неправильний спосіб захисту, колегія суддів відхиляє, оскільки стягнення з ОСОБА_1 на користь Одеського обласного центру зайнятості частини виплаченої допомоги по безробіттю, призведе до відновлення права, за захистом якого позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду потрібно змінити, зменшивши стягнуту з відповідачки на користь позивача допомогу по безробіттю, з 13690,54 грн до 152,12 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на наведені вище висновки апеляційного суду, про часткове задоволення позову, що становить 1,1% від загальної ціни позову, тому стягнутий з відповідачки на користь позивача судовий збір також підлягає зменшенню, з 2684 грн до 29,53 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то сплачений ОСОБА_1 судовий збір, за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з Одеського обласного центру зайнятості у розмірі 1581,98 грн.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2023 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Одеського обласного центру зайнятості допомогу по безробіттю з 13 690,54 грн до 152,12 грн та стягнутий судовий збір з 2684 грн до 29,53 грн.

Стягнути з Одеського обласного центру зайнятості () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1581,98 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.А. Коновалова

М.В. Назарова