УХВАЛА

29 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 759/10973/22

провадження № 61-5222ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення суми боргу зі спадкоємця боржника, шляхом звернення стягнення на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила стягнути заборгованість по аліментам зі спадкоємця боржника, шляхом звернення стягнення на спадкове майно.

25 травня 2023 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частки квартири, яка належить ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , поданої її представником ОСОБА_3 , про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Будовою Я. Михайлівною, задоволено. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Будовою Я. М., про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 1036, виданого 05 травня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесик С. В.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що існує реальна загроза ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить зазначене судове рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права й залишити в силі судове рішення першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до положень частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання можливе рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення. Інститут забезпечення позову захищає однаково інтереси як позивача, так і відповідача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1637.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16 серпня 2011 року відділом РАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві, у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року у справі № 759/5211/16-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного цього судового рішення видано 23 червня 2021 року виконавчий лист № 759/5211/16-ц.

У червні 2022 року Святошинським районним у м. Києві територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було повідомлено ОСОБА_2 про те, що батько її сина та колишній чоловік - старшина ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 смертю хоробрих, захищаючи волю та незалежність України, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 05 липня 2022 року Святошинським відділом ДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), актовий запис № 503 та сповіщенням сім`ї від 26 червня 2022 року № В-3, що видано на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментах, виданої Святошинським відділом ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), вбачається що станом на дату смерті боржника ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), його заборгованість перед ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь малолітнього сина - ОСОБА_5 , становить суму у розмірі 279 357 грн 40 коп.

Після смерті ОСОБА_4 відкрито спадкову справу, про що ПН КМНО ОСОБА_6 здійснено запис до Спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи за № 69507687.

Спадкоємцями першої черги за законом після ОСОБА_4 можуть бути біологічна мати - ОСОБА_1 та малолітній син - ОСОБА_5 . Вказано, що інформації щодо наявності інших спадкоємців матеріали справи не містять.

Зазначено, що позивач, подаючи заяву про забезпечення позову, звертала увагу на те, що відповідач заперечувала проти позовних вимог та відверто не бажала добровільно сплатити борг, який ввійшов разом з майном до складу спадкової маси.

Визначено, що ОСОБА_2 своєчасно повідомила спадкоємця про наявність боргу по сплаті аліментів, направивши приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу (далі - ПН КМНО) ОСОБА_6 та спадкоємцю померлого боржника - ОСОБА_1 претензію кредитора в порядку, передбаченому статтею 1281 ЦК України.

Встановлено, що матеріали справи не містять інформації щодо повного переліку спадкового майна, яка б підтверджувала яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна.

Також, що 05 травня 2023 року ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на частку спадкового майна, а саме на 1/2 квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , про що ПН КМНО ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що спадкоємці відповідають за боргами спадкодавців виключно в межах вартості майна, а у випадку відмови від погашення боргу одним платежем - шляхом звернення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Відтак, квартира, на яку позивач просить накласти арешт є єдиним майном, за рахунок якого можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості по аліментам.

Отже, відчуживши отриману у спадщину квартиру на користь третіх осіб, у ОСОБА_1 фактично зникає обов`язок задовольнити кредиторські вимоги, а оскільки законом не передбачена можливість стягувати чи реалізовувати будь-яке інше майно, відмінне від того, що отримано в рамках спадкової справи, тому правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що у разі подальшого відчуження спадкової квартири, будуть створені труднощі з виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості по аліментам зі спадкоємця боржника.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судом, зводяться до переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України, не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30).

Це право, що не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга на зазначене судове рішення є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення суми боргу зі спадкоємця боржника, шляхом звернення стягнення на спадкове майно відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара