Житомирський апеляційний суд
Категорія 69 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/13207/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила розірвати шлюб, зареєстрований 09.10.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції за актовим записом №1734, між нею та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначала, що 09.10.2010 між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначала, що подружнє життя не склалося у зв`язку із різними поглядами на життя та спільні сімейні обов`язки. Крім того, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, повага та довіра один до одного. Зауважувала, що відповідач мав позашлюбні стосунки з іншою жінкою, від яких має дитину близько 5 років. Посилаючись на припинення шлюбних стосунків, ведення спільного господарства та спільного бюджету, окреме проживання з 25.02.2022, а також неможливість збереження сім`ї, просила розірвати шлюб.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 грудня 2023 року позов задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , зареєстрований 09.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції актовий запис № 1734 розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 грудня 2023 року та залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, а твердження суду формальними та недостовірними. Стверджує, що з осені 2022 року уся сім`я безперервно проживає у Канаді чим спростовується те, що позовна заява про розірвання шлюбу підписана особисто його дружиною ОСОБА_1 у вересні 2023 року, а тому позовна заява мала б бути залишеною без розгляду.

Вказує, що просив суд надати строк для примирення з позивачем, проте, суд не знайшов підстав для цього та безпідставно відмовив. Вважає, що для збереження сім`ї сторонам необхідно надати строк для примирення. Він докладає усіх зусиль для збереження стосунків з дружиною та недопущення втрати дітей, які є для нього найважливішими життєвими надбаннями і гордістю. Наголошує, що впевнений у реальній можливості подолати усі негаразди та зберегти сім`ю.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Тимофеєв А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що сторони проживають окремо, і ОСОБА_1 не має наміру і бажання зберегти шлюб, оскільки це суперечить її інтересам. Крім того, відповідач добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання спільних дітей у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів. ОСОБА_1 особисто підписала позовну заяву та договір про надання правничої допомоги, які в подальшому засобами поштового зв`язку були передані представнику. Подання позовної заяви до суду було здійснено представником позивача, який мав необхідні процесуальні повноваження на таку дію та додав до позовної заяви відповідні документи на підтвердження таких повноважень. За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави, передбачені ст. 257 ЦПК України, для залишення позовної заяви без розгляду.

18.04.2024 року ОСОБА_2 до апеляційного суду було подано заяву про розгляд справи без його участі та про залишення без розгляду заявлених ним та невирішених клопотань у зв`язку з тим, що він з позивачкою врегулював спірні питання.

28 березня 2024 року апеляційним судом було задоволено клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EasyCon» в режимі відеоконференції.

У зв`язку із заявою ОСОБА_2 про розгляд справи без його участі, яка надійшла до апеляційного суду перед початком судового засідання, розгляд справи проводився без участі відповідача.

У зв`язку із зазначеною заявою відповідача ОСОБА_2 апеляційним судом також не ставились на обговорення та не розглядались його клопотання про витребування доказів із Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ про перетин кордону, витребовування копій документів з Відділення АТ «Укрпошта» про отримання поштової кореспонденції, призначення почеркознавчої експертизи щодо підпису на позовній заяві, надання строку для примирення тривалістю у шість місяців, зупинення провадження у справі, визнання за ним права на проживання не менше половини усього часу (чергуючись потижнево або помісячно) спільних дітей.

У судове засідання апеляційного суду з`явився представник позивача адвокат Тимофеєв А.В, який проти доводів апеляційної скарги заперечив, підтримав викладене у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.10.2010 року між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції за актовим записом №1734 (а.с. 5).

У шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с. 10-11).

Відповідно до акту № 16 ОСББ «Лісовичок-20» від 13.09.2023 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_1 , проживають, але не зареєстровані її діти : ОСОБА_3 . 16.09.2011 та ОСОБА_4 05.11.2017; батьки зареєстровані : батько ОСОБА_6 . 28.07.1959 та мати ОСОБА_7 11.05.1961 (а.с. 12).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами носить формальний характер та не має ознак союзу жінки та чоловіка, який грунтується на відчуттях поваги і турботи один до одного, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідач не спростував доводів позивача щодо припинення спільного проживання та ведення господарства. Суд також зазначив, що вказане відповідачем твердження про існування почуття поваги та взаєморозуміння між сторонами заперечується самим запитом сторони про надання строку для примирення. При цьому, відповідний учасник не вказує, які саме дії передбачаються у втілення для поновлення притаманних для шлюбу стосунків, чи вчинялись такі дії вже протягом певного періоду. Вказуючи про заплановане повернення з Канади влітку 2024 року відповідач не зазначає, що саме повинно відбуватись після повернення до України та чи є повідомлений намір про повернення ймовірним. Стосовно надання строку для примирення суд першої інстанції зазначив, що надання такого строку є правом, а не обов`язком суду, застосування відповідного процесуального заходу з урахуванням вищенаведених обставин не є доцільним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, позивач в позовній заяві стверджувала, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ще раз повторює, що сторони з 25.02.2022 проживають окремо за різними адресами, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. В Канаду вони приїхали в різний час та також проживають за різними адресами. Позивач наразі не має наміру повертатись до України та зазначає, що цим вона спростовує твердження відповідача про їх разом заплановане таке повернення на початку літа 2024 року.

Позивач також вказує і це підтверджено матеріалами справи, що відповідно до судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 17.10.2023 року у справі № 295/13200/23 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей (а.с.63).

Отже, позиція позивача послідовно вказує на те, що вона наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, примушування до збереження шлюбу суперечить її вільному волевиявленню.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що кожна із сторін перебуває у нових стосунках, збереження шлюбу неможливе.

Відповідач в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі зазначав про надання строку для примирення сторін.

Проте, за умови наявності обопільної згоди обох сторін на примирення, починаючи з дня подачі позову до суду (вересень 2023 року) чи ухвалення рішення суду першої інстанції (грудень 2024 року), тобто, враховуючи тривалість часу до перегляду рішення апеляційним судом, таке примирення могло б відбутися.

Однак, як свідчить заява ОСОБА_2 від 18.04.2024, подана до апеляційного суду щодо участі в судовому засіданні та розгляду невирішених клопотань, сторони врегулювали спірні питання, що не означає, що сторони примирились та бажають зберегти шлюб. Таких наслідків не наступило.

Отже, зі змісту поданої відповідачем заяви колегія суддів робить висновок, що на теперішній час відповідач також вважає, що збереження шлюбу є неможливим і подальше перебування у шлюбі суперечитиме інтересам кожної із сторін.

До того ж об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надано і судом таких не встановлено.

Таким чином, встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Суд першої інстанції, постановляючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував відсутність спору щодо поділу майна чи проживання дітей, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для його розірвання.

Доводи апеляційної скарги про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позовна заява не підписана позивачем спростовуються матеріалами справи. Подання до суду позовної заяви з додатками представником позивача адвокатом Тимофеєвим А.В., який мав усі необхідні процесуальні повноваження на таку дію, узгоджуються з нормами цивільного процесуального законодавства.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.04.2024

Головуючий Судді: