Справа № 201/1634/22
Провадження № 2/201/172/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, ОСОБА_11 , орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідачів та пояснень третіх осіб

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 17 лютого 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, в якому просить суд:

-Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м.,

-Визнати у спільній сумісній власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 частку кожного зі співвласників по 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_1 ,

-Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ,

-Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 12 травня 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Наталією Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 7569,

-Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Златової Наталії Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35146359 від 12 травня 2017 року,

-Визнати недійсним іпотечний договір, укладений 12 червня 2019 року, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною Вікторією Віталіївною, зареєстрований в реєстрі за № 1412,

-Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47319547 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967629),

-Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47316784 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967352),

-Та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилався на те, що 06 січня 1990 року, за актовим записом № 17, вчиненим відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Бабушкінської районної ради у місті Дніпропетровську зареєстрований шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Від шлюбу у подружжя ОСОБА_12 народилося двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_13 .

18 грудня 2002 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в особі директора ОСОБА_14 , що діє на підстав Положення про регіональне відділення Фонду та сім`єю, в особі ОСОБА_6 було укладено кредитну угоду № 113. Відповідно до розділу 1 Угоди, згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 р. № 584, Фонд від імені Держави надав позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 133 618,00 грн., терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди.

Кредит цією угодою надавався на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 106 кв.м., згідно з проектом за будівельною адресою: АДРЕСА_2 .

Протягом терміну, встановленого в п. 1.1. Угоди, ОСОБА_6 зобов`язувався вносити суму коштів, що визначалася у розрахунку погашення кредиту, до повного виконання зобов`язань за кредитною угодою на рахунок в банку-агенті «Правекс-Банк», з яким Фонд уклав угоду про надання та обслуговування кредиту.

Згідно п. 2.1. Угоди, ОСОБА_15 вносив кошти на рахунок в банку-агенті, відповідно до розрахунку першого внеску.

Відповідно до п. 3.1. Угоди, ОСОБА_6 був зобов`язаний протягом 30 календарних днів після оформлення свідоцтва про право власності на збудоване (реконструйоване) за рахунок коштів кредиту житло, укласти з Фондом іпотечний договір про заставу цього житла.

Згідно п. 4.2. Угоди, ОСОБА_6 зобов`язувався: після ведення житла в експлуатацію разом з Фондом за власний рахунок оформити свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) майно; у період погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним надсилати Фонду до 15 квітня кожного року інформацію про рівень своїх доходів та членів сім`ї за попередні 12 місяців.

Відповідно до п. 4.4.5, 4.4.6 Угоди, ОСОБА_6 мав право разом з членами сім`ї володіти та користуватися збудованим (реконструйованим) житлом з моменту оформлення свідоцтва про право власності та укладення з Фондом договору застави, в якому визначалися умови користування житловим приміщенням протягом терміну погашення кредиту ОСОБА_6 .

Після повного виконання зобов`язань за кредитною угодою ОСОБА_6 отримував в установленому законодавством порядку право розпоряджатися житлом.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» у редакції від 29 травня 2001 р. № 584, позичальником є молода сім`я або одинокий молодий громадянин, які отримали кредит на умовах, визначених кредитною угодою.

Згідно п. 3 Положення № 584, право на отримання кредиту мають: молоді сім`ї та одинокі молоді громадяни, які згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, а саме: сім`я, в якій чоловік та дружина віком до 30 років включно.

Таким чином, на виконання п. 20 Положення № 584 кожному члену сім`ї ОСОБА_12 було надано по 21 кв.м. та додатково на сім`ю 20 кв.м., тобто загалом 104 кв.м.

Відповідно до технічного паспорта виготовленого станом на 10 квітня 2017 року, квартира АДРЕСА_1 має наступний опис: житлова площа 29,20 кв.м., загальна площа 99.8 кв.м. та складається з: 1-кухня- вітальня, 2- санвузол, 3,4 житлові кімнати, 5- санвузол, 6-хол, 7-гардеробна, І-лоджія. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_5 належить частина квартири АДРЕСА_1 , тобто 24,95 кв.м.

17 лютого 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету ДМР від 04 липня 2005 року №2616, ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно САА № 544698 - квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 .

На виконання умов кредитної угоди, 27 лютого 2007 року між ОСОБА_16 та Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту.

Пунктами 1.1.-1.5. Договору іпотеки визначено, що згідно з кредитною угодою № 113 від 18 грудня 2002 року Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю кредит на будівництво житла за адресою: АДРЕСА_2 , будівельна адреса, в подальшому АДРЕСА_3 , згідно рішення Виконавчого комітету ДМР №2616 від 04 липня 2005 року, в сумі 133 618,00 грн., терміном повернення на 30 років з 18 грудня 2002 року по 18 грудня 2032 року. Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою Іпотекодавець передав в Іпотеку Іпотекодержателю: квартиру АДРЕСА_4 , збудовану за рахунок коштів кредиту.

Завдяки двом дітям, сім`я ОСОБА_6 була звільнена від сплати відсотків за користування кредитом (п.30 Положення).

Тому, позивач вважає, що ОСОБА_5 автоматично має право на володіння 21 кв.м. загальної площі, так як він є спільною дитиною подружжя ОСОБА_12 .

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 був впевнений, що після виконання ОСОБА_6 основного зобов`язання за кредитною угодою від 18 грудня 2002 року, він зможе оформити право власності на належну йому частину квартири.

Крім того, будучі обізнаним про строк виконання основного зобов`язання по кредитній угоді, ОСОБА_5 вважав, що у вказаний період часу ОСОБА_6 не зможе розпорядитися нерухомим майном, у якому йому належить 1/4 частина квартири.

Однак, в січні 2022 року ОСОБА_5 випадково дізнався про відчуження ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 , без його згоди та відома.

Позивач вважає, що такими неправомірними діями, ОСОБА_6 порушив його право власності на 1/4 частину квартиру, яка була надана усім членам сім`ї ОСОБА_6 , згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого Постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 р. № 584.

Таким чином, кожен член сім`ї ОСОБА_6 має право власності на частину квартири, оскільки кожному члену сім`ї була надано 26 кв.м., а саме по 24,95 кв.м.

12 травня 2017 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 7569.

Згідно умов вищевказаного договору, ОСОБА_6 передав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. у власність ОСОБА_9 , яка сплатила за вказану квартиру АДРЕСА_5 470,00 грн.

В подальшому, 24 червня 2019 року ОСОБА_9 уклала з ОСОБА_10 іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1411.

Іпотечним договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_9 , на підставі договору позики грошей, укладеного 12 червня 2019 року, за умовами якого, ОСОБА_10 передав грошову суму 100 000,00 грн., а ОСОБА_9 отримала та зобов`язалася повернути ОСОБА_10 таку ж суму грошових коштів в строк частинами узгодженими сторонами. Кінцевий строк повернення позики 12 червня 2022 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики ОСОБА_9 передала в Іпотеку наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Оціночна вартість предмета іпотеки, визначена за домовленістю сторін становила 589 470,00 грн.

Оскільки в результаті укладення договору купівлі продажу квартири від 12 травня 2017 року змінився власник квартири та відповідно внесені зміни до Державного реєстру Речових прав на нерухоме майно про власника квартири, вважав , що наслідки недійсності договору купівлі продажу квартири мають бути застосовані шляхом визнання за ним права власності на частину квартири та зміни інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про власників квартири АДРЕСА_1 . Крім того вважав, що оскаржуваний іпотечний договір, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним, враховуючи наявність у ОСОБА_5 права власності на частину квартири, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним (т. 1 а.с.1-10).

07 жовтня 2022 року представником третьої особи ОСОБА_11 на адресу суду подано пояснення на первісну позовну заяву, в яких зазначено, що Верховний Суду у Постанові від 11 серпня 2021 року № 723/826/19 зробив висновок, про те, що « поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником… Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно та його , які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора….». В даній справі позивач діле майно зі своїм батьком, такі дії також свідчать про «вжиття права на зло». Так ОСОБА_6 набув право власності на спірну квартиру на підставі кредитної угоди, в якій позивач не є стороною.

Відповідно до п. 6.1. кредитної угоди, збудоване житло передається позичальнику у власність. Згідно наданих позивачем копій свідоцтва та витягу про реєстрацію права власності на спірну квартиру, власником зазначений лише ОСОБА_6 .

При цьому, позивач стверджує, що відповідно до положень п. 20 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, йому як і іншим членам родини було надано по 21 кв.м. квартири.

Проте, вказана норма визначає лише розмір кредиту, який визначається фондом при наданні такого кредиту.

Посилання позивача на існування іпотечного договору від 2007 року є необгрунтованим, адже вказана іпотека була припинена 11 травня 2017 року.

Відповідно до ст. 175 СК України, майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Отже, під час визнання майна таким, що належить дітям та батькам на праві спільної сумісної власності необхідно встановити, чи набуто таке майно за рахунок їх спільної праці чи спільних коштів.

Це підтверджується висновками Верховного Суду у Постанові від 21 квітня 2021 у справі № 308/3695/17, де Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову в частині визнання майна спільною сумісною власністю, оскільки не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту особистої участі у купівлі будинку та на підтвердження участі в його утриманні та проведенні ремонтних робіт.

Твердження позивача про те, що «завдяки двом дітям, сім`я ОСОБА_6 була звільнена від сплати відсотків за користування кредитом» не свідчить про те, що позивач брав безпосередню участь у придбанні квартири. Звільняється від сплати особа, що бере кредит за умови наявності двох дітей, тобто особа, яка брала участь у створенні сім`ї та у народженні дітей, а не самі діти.

Позивач, на час кредитування та придбання квартири не був ані «молодою сім`єю» ані «одиноким молодим громадянином». Тобто, звільнення ОСОБА_6 від сплати відсотків за користування кредитом з огляду на наявність в нього двох дітей не свідчить про те, що позивач має право на будь-які пільги, та як наслідок на частку у майні.

Інших доказів на підтвердження того, що позивач надав кошти для набуття права власності на спірну квартиру не надано.

Позивач не був зареєстрований за адресою, де знаходиться спірна квартира. Так, згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, позивач з 15 березня 2018 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 12 травня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вбачається, що станом на 12 травня 2017 року у квартирі не було зареєстрованих осіб.

У самому договорі відповідач також підтвердив те, що у квартирі не зареєстровано малолітніх або неповнолітніх дітей, та те, що права щодо квартири у третіх осіб відсутні. Дружина відповідача надала згоду під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири та також підтвердила відсутність прав на квартиру у третіх осіб.

Отже, під час посвідчення договору купівлі-продажу і ОСОБА_6 , і його дружина підтвердили те, що ніхто інший не має прав на спірну квартиру, враховуючи дітей.

З огляду на викладене, представник третьої особи вважає, що позивач не довів, що він брав участь у придбанні спірної квартири, та за рахунок його коштів було придбано цю квартиру. З аналізу позовних вимог вбачається, що даний позов спрямований на зменшення розміру майна, належного боржнику, та на затягування розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_11 (т.1 а.с.132-137).

18 січня 2023 року від відповідача ОСОБА_8 надійшла зустрічна позовна заява з урахуванням уточнень від 13 вересня 2023 року (т.2 а.с.95-103), за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, в якій просила суд:

-Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м.,

-Визнати у спільній сумісній власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 частку кожного зі співвласників по 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_1 ,

-Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ,

-Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 12 травня 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Наталією Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 7569,

-Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Златової Наталії Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35146359 від 12 травня 2017 року,

-Визнати недійсним іпотечний договір, укладений 12 червня 2019 року, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною Вікторією Віталіївною, зареєстрований в реєстрі за № 1412,

-Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47319547 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967629),

-Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47316784 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967352),

-Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 частину квартири АДРЕСА_1 ,

-Стягнути судові витрати.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву, позивач за зустрічним позовом зазначила, що ОСОБА_6 мав право разом з членами сім`ї володіти та користуватися збудованим (реконструйованим) житлом з моменту оформлення свідоцтва про право власності та укладення з Фондом договору застави, в якому визначались умови користування житловим приміщенням протягом терміну погашення кредиту ОСОБА_6 .

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_17 (дошлюбне прізвище ОСОБА_18 ) належить частини квартири АДРЕСА_1 , тобто 24,95 кв.м., проте уклавши договір купівлі-продажу квартири ОСОБА_6 порушив права ОСОБА_8 , як власниці частини вищезазначеної квартири. Окрім того зазначила, що майно вибуло з її володіння без її згоди, а тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння (т.1 а.с.210-216, т. 2 а.с. 95-103).

Представником третьою особи ОСОБА_11 13 лютого 2023 року було подано письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, в якій зазначено, що зустрічна позовна заява є тотожною первісному позову.

Позивачем за зустрічним позовом, так само як і позивачем за первісним позовом не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що спірна квартира була придбана за рахунок їх спільної праці чи спільних коштів. Позивач за зустрічним позовом не надала жодних доказів, що на час придбання спірної квартири вона мала дохід, та з позовної заяви неможливо встановити, скільки років їй було на час придбання батьком спірної квартири.

Також зазначила, що позивачем за зустрічним позовом взагалі не надано жодних доказів до позовної заяви, у тому числі, що ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_6 .

Крім того, сама по собі кредитна угода не є правоустановчим документом, на підставі якого у ОСОБА_6 виникло право власності на спірне майно, адже згідно п.1.2. кредитної угоди, предметом угоди є надання кредиту на будівництво (реконструкцію) житла.

Також, зі змісту договору іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту не вбачається, що діти ОСОБА_6 є або будуть у майбутньому співвласниками спірної квартири, так само як приймали участь в погашенні кредиту.

Таким чином, твердження позивача за зустрічним позовом про те, що «спірна квартира була надана на 4 особи» не свідчить про те, що вказана квартира надана саме у власність чотирьох осіб, а твердження про те, що нібито завдяки двом дітям сім`я була звільнена від сплати відсотків за користування кредитом не свідчить про те, що неповнолітні діти надали спільні кошти, або за рахунок їх спільної праці було придбано спірну квартиру. (т.1 а.с.234-235).

13 вересня 2023 року представником позивача за первісним позовом подано додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що ОСОБА_6 незаконно розпорядився частиною спірної квартири, яка належить ОСОБА_5 , оскільки він не надавав йому згоду на відчуження його частки квартири.

Попри викладене, ОСОБА_6 без відома та згоди уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу квартири від 12 травня 2017 року, яка в подальшому уклала з ОСОБА_10 іпотечний договір від 24 червня 2019 року.

Вказані договори порушують право власності ОСОБА_5 на його частину квартири, тому з метою відновлення його порушених прав як законного власника частини квартири необхідно визнати недійсними оскаржувані договори та застосувати наслідки недійсності правочинів. (т.2 а.с.74-76).

Не погодившись з первісною та зустрічною позовними заявами 25 вересня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_6 надійшов відзив, в якому зазначено, що ОСОБА_6 , як власник спільного майна на власний розсуд розпоряджався квартирою укладаючи договір купівлі-продажу, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом. (т.2 а.с.181-184).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 лютого 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т.1 а.с.46).

18 лютого 2022 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. (т.1 а.с.47-51).

31 березня 2022 року надійшла відповідь з Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. (т.1 а.с.52-56).

Ухвалою від 01 квітня 2022 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів та витребувано документи, які просив витребувати позивач в своїй позовній заяві. (т.1 а.с.57-59).

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про забезпечення позову. (т.1 а.с.15-17).

Ухвалою судді від 01 квітня 2022 року, клопотання про забезпечення позову задоволено. (т.1 а.с.60-63).

28 липня 2022 року до суду надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_11 . (т.1 а.с.82-84).

17 вересня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_6 надійшли заперечення, щодо залучення ОСОБА_11 третьою особою. (т.1 а.с.106-111).

В судовому засіданні, 27 вересня 2022 року, судом задоволено клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи ОСОБА_11 . (т.1 а.с.121-123).

На виконання ухвали суду від 01 квітня 2022 року приватним нотаріусом 25 жовтня 2022 року надано витребувані документи. (т.1 а.с.154).

14 листопада 2022 року на адресу суду надійшла заява від приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича, щодо залучення останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. (т.1 а.с.198-200).

В підготовчому засіданні, яке відбулось 09 лютого 2023 року, суд відмовив в задоволенні заяви приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича. (т.1 а.с.224-227).

Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року, прийнято зустрічну позовну заяву та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с.228-230).

30 березня 2023 року від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи Органу опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради. (т.2 а.с.11-12), яке 30 березня 2023 року, було задоволено та залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради. (т.2 а.с.14-15).

18 вересня 2023 року від представника позивача за зустрічною позовною заявою надійшло клопотання про витребування доказів. (т.2 а.с.147-148).

Представником позивача за зустрічним позовом 18 вересня 2023 року подано заяву про забезпечення зустрічного позову. (т.2 а.с.151-153).

19 вересня 2023 року ухвалою судді клопотання представника позивача за зустрічною позовною заявою задоволено частково. (т.2 а.с.174-178).

На виконання ухвали від 01 квітня 2022 року приватним нотаріусом 07 листопада 2023 року направлено витребувані документи. (т.2 а.с.233).

28 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. (т.3 а.с.41-42).

13 березня 2024 року від представника Органу опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, надійшла заява, в якій зазначено, що права та інтереси дітей (осіб до 18 років) не є предметом спору по даній справі, з огляду на вказане представник третьої особи просила слухати справу без її участі та прийняти рішення в межах чинного законодавства.

Фактичні обставини встановленні судом

06 січня 1990 року, за актовим записом № 17, вчиненим відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Бабушкінської районної ради у місті Дніпропетровську зареєстрований шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 22 на звороті)

ОСОБА_5 та позивач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_19 є дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.12) та НОМЕР_2 (т.2 а.с.109), а також свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (т.2 а.с.110).

18 грудня 2002 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_6 укладено кредитну угоду №113, відповідно до якої згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 року №584, Фонд від імені держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 133 618 грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди. (т.1 а.с.23-27).

Пунктом 1.2 передбачається, що кредит надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 106 кв.м., згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2006 року, ОСОБА_6 належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 . (т.1 а.с.28).

22 лютого 2006 року за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . (т.1 а.с.29).

27 лютого 2007 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_6 укладено Договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту. (т.1 а.с.30-33).

Пунктами 1.1.-1.5. Договору іпотеки визначено, що згідно з кредитною угодою № 113 від 18 грудня 2002 року Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю кредит на будівництво житла за адресою: АДРЕСА_2 , будівельна адреса, в подальшому АДРЕСА_3 , згідно рішення Виконавчого комітету ДМР №2616 від 04 липня 2005 року, в сумі 133 618,00 грн., терміном повернення на 30 років з 18 грудня 2002 року по 18 грудня 2032 року. Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою Іпотекодавець передав в Іпотеку Іпотекодержателю: квартиру АДРЕСА_4 , збудовану за рахунок коштів кредиту.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на вищезазначену квартиру. (т.1 а.с.36-40).

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_5 з 15 березня 2018 року зареєстрований в АДРЕСА_6 . (т.1 а.с.22).

Матеріалами справи підтверджується наявність боргових зобов`язань між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.85-90).

Довідкою від 12 травня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_6 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , але не зареєстрований в ній. (т.1 а.с.138).

12 травня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 . (т.1 а.с.140-142).

12 травня 2017 року дружина ОСОБА_6 ОСОБА_7 надала нотаріально завірену, письмову згоду подружжя на укладання та підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна. (т.1 а.с.139).

12 червня 2019 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 укладено договір позики, відповідно до якого, ОСОБА_10 передав у власність ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 100 000 грн., з умовою повернення до 20 червня 2022 року. (т.1 а.с.170).

12 червня 2019 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 укладено іпотечний договір, відповідно до якого, у забезпечення позикових зобов`язань іпотекодавець передає в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . (т.1 а.с.155-157).

Дане узгоджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (т.1 а.с.34-35, 179-187).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача та відповідача за первісним та зустрічним позовом, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Зважаючи на зазначене суб`єктами, яким належить право спільної сумісної власності є виключно чоловік та дружина, а об`єктом спільної сумісної власності є майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Одним із основних аргументів позивачів за первісним та зустрічним позовом, є те що вони мають право на квартири на підставі спільної сумісної власності, проте дане твердження є безпідставним та не доведеним.

Посилання позивачів на вимоги статті 175 СК України є також необгрунтованими, оскільки статтею 175 СК України передбачено, що майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Діти мають право на виділ у натурі майна, що є у спільній сумісній власності батьків і дітей.

Отже під час визнання майна таким, що належить дітям та батькам на праві спільної сумісної власності необхідно встановити, чи набуто таке майно за рахунок їх спільної праці чи спільних коштів.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Натомість позивачами не надано жодного доказу на підтвердження того що спірна квартира була набута батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, а тому посилання позивачів на те що квартира є їх спільно сумісною власністю є безпідставним.

Наступним аргументом позивачів за первісним та зустрічним позовом є те, що квартира була надана усім членам сім`ї ОСОБА_6 , згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого Постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 р. № 584 на підставі кредитної угоди №113, укладеної 18 грудня 2002 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в особі директора ОСОБА_14 , що діє на підстав Положення про регіональне відділення Фонду та сім`єю, в особі ОСОБА_6 , з приводу даного суд зазначає наступне.

Кредит цією угодою надавався на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 106 кв.м., згідно з проектом за будівельною адресою: АДРЕСА_2 .

Протягом терміну, встановленого в п. 1.1. Угоди, ОСОБА_6 зобов`язувався вносити суму коштів, що визначалася у розрахунку погашення кредиту, до повного виконання зобов`язань за кредитною угодою на рахунок в банку-агенті «Правекс-Банк», з яким Фонд уклав угоду про надання та обслуговування кредиту.

Згідно п. 2.1. Угоди, ОСОБА_15 вносив кошти на рахунок в банку-агенті, відповідно до розрахунку першого внеску.

Відповідно до п. 3.1. Угоди, ОСОБА_6 був зобов`язаний протягом 30 календарних днів після оформлення свідоцтва про право власності на збудоване (реконструйоване) за рахунок коштів кредиту житло, укласти з Фондом іпотечний договір про заставу цього житла.

Згідно п. 4.2. Угоди, ОСОБА_6 зобов`язувався: після ведення житла в експлуатацію разом з Фондом за власний рахунок оформити свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) майно; у період погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним надсилати Фонду до 15 квітня кожного року інформацію про рівень своїх доходів та членів сім`ї за попередні 12 місяців.

Відповідно до п. 4.4.5, 4.4.6 Угоди, ОСОБА_6 мав право разом з членами сім`ї володіти та користуватися збудованим (реконструйованим) житлом з моменту оформлення свідоцтва про право власності та укладення з Фондом договору застави, в якому визначалися умови користування житловим приміщенням протягом терміну погашення кредиту ОСОБА_6 .

Після повного виконання зобов`язань за кредитною угодою ОСОБА_6 отримував в установленому законодавством порядку право розпоряджатися житлом.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів ним сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» у редакції від 29 травня 2001 р. № 584, позичальником є молода сім`я або одинокий молодий громадянин, які отримали кредит на умовах, визначених кредитною угодою.

Згідно п. 3 Положення № 584, право на отримання кредиту мають: молоді сім`ї та одинокі молоді громадяни, які згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, а саме: сім`я, в якій чоловік та дружина віком до 30 років включно.

Таким чином, на виконання п. 20 Положення № 584 на кожного члена сім`ї ОСОБА_12 було виділено по 21 кв.м. та додатково на сім`ю 20 кв.м., тобто загалом 104 кв.м.

17 лютого 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету ДМР від 04 липня 2005 року №2616, ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно САА № 544698 квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 .

На виконання умов кредитної угоди, 27 лютого 2007 року між ОСОБА_16 та Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту.

Суд звертає увагу, що відповідно до умов вищезазначених договорів, ОСОБА_6 дійсно отримав кредитні кошти для будівництва житла саме для сім`ї, і завдяки наявності у останнього дітей він був звільнений від сплати відсотків та отримав додатково виділені кв.м., проте ОСОБА_6 був єдиним підписантом всіх договорів і всі зобов`язання по виконанню договорів брав виключно на себе, в умовах договорів не зазначено пунктів про виділення часток на кожного члена сім`ї та взагалі не зазначено, що діти ОСОБА_6 мають права на додатково виділенні кв.м., з огляду на наведене, такі додаткові кв.м. виділялись виключно на підставі соціально побутових норм, передбачених житловим кодексом, який діяв станом на 2002 рік, а також були надані для додержання прав дітей для їх гармонійного розвитку та здоров`я.

Крім того, свідоцтво про право власності видавалось лише на ОСОБА_6 , а позивачами за первісним та зустрічним позовом не надано доказів, що останні приймали участь в виконанні зобов`язань, щодо виплати кредитних коштів або доказів що останні мали можливість погашати кредитну заборгованість.

З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 12 травня 2017 року уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , на законних підставах не порушуючи права власних дітей.

Також суд звертає увагу, на те, що 12 травня 2017 року дружина ОСОБА_6 ОСОБА_7 надала нотаріально завірену, письмову згоду подружжя на укладання та підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна, таким чином права суб`єкта спільної сумісної власності також не було порушено.

Оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, підсумовуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовами в повному обсязі, оскільки не визнаючи спільною сумісною власністю спірну квартиру, а також не визнаючи право на частки даної квартири за позивачами, похідні позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі - продажу та договору іпотеки, скасування рішень державних реєстраторів та витребування майна також не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України

З урахуванням тих обставин, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, у відповідності до положень ч.9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню і заходи забезпечення позовних вимог,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 137, 141, ч. 9 ст. 158, ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, ОСОБА_11 , орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів відмовити в повному обсязі

В задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів відмовити в повному обсязі.

Заходи забезпечення позовних вимог, які були вжиті ухвалою судді від 19 вересня 2023 року та які виразилися в забороні державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін (площі, частки, адреси, власника, обтяження, тощо) стосовно квартири АДРЕСА_1 ; загальна площа 99,8 кв.м., житлова площа 29,2 кв.м., опис: у житловому будинку літ. А-16 квартира АДРЕСА_7 , яка складається з: 1-кухня-вітальня, 2- санвузол, 3,4-житлові кімнати, 5-санвузол, 6-хол, 7-гардеробна, 1-лоджія (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13883283) та вносити будь-які записи про такі зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2024 року

Суддя С.О. Демидова