Дата документу 30.04.2024
Справа № 501/282/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про визнання права власності на спадкове майно

та зустрічного позову ОСОБА_2

до

відповідача ОСОБА_1

предмет та підстави позову: про визнання права власності на спадкове майно

учасники справи в судове засідання не зявились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 20.01.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про визнання права власності на спадкове майно, згідно якого просить суд визнати за ним в порядку спадкування після смерті мого батька ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На день смерті померлому належала квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з ДРРП від 14.02.2020.

Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіт не залишав.

Позивач вказує, що він є рідним сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про його народження серії НОМЕР_1 від 21.09.1995.

Під час спілкування зі своїми родичами, позивачу стало відомо, що його матір`ю ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. подано заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, батька - ОСОБА_3 .

З метою оформлення спадкових прав за законом після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до зазначеного нотаріуса, в якого була заведена спадкова справа №71/2023. Однак, нотаріусом в усному порядку позивачу повідомлено про те, що йому буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру у зв`язку із пропущенням строків прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на зазначену квартиру.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ОСОБА_2 19.02.2024 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, згідно якого просить суд визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , право власності на квартиру, загальною площею 128,0 м , житловою площею 74,6 м , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39-40).

Позов обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 5, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 , видане 02.08.2023 року філією по м. Іваново та Іванівському району комітету Івановської області ЗАЦС.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 .

Позивачка є дружиною померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про шлюб НОМЕР_4 від 29.12.1972 року.

У встановлений законом термін та порядок, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини.

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру їй було відмовлено та надано лист № 30/02-14 від 29.01.2024 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно а саме, на квартиру АДРЕСА_2 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 позивачка вказала наступне.

ОСОБА_1 дійсно є сином покійного ОСОБА_3 , проте, відповідно до матеріалів спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса він так і не звернувся.

Крім того, ним пропущений встановлений законом строк прийняття спадщини, із заявою про встановлення додаткового строку про прийняття спадщини до суду не звертався. До позовної заяви не надав жодних належних та допустимих доказів пропущення встановленого законом строку прийняття спадщини.

На підставі викладеного, позивачка за зустрічним позовом вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 відзиву на зустрічний позов не надав, в матеріалах цивільної справи є заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог зустрічного позов позивач заперечує з наведених у його позові обставин (а.с.56)

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Пртоколом автоматичного розподілу від 26.01.2024 матеріали справи розподілено на розгляд судді Петрюченко М.І. (а.с.10).

Ухвалою суду від 06.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.19-20).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.02.2024 витребувано від приватного нотаріуса матеріали нотаріальної справи (а.с.21-22).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.03.2024 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.59-60).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.03.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.63).

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.53-54, 56).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 5, підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.30).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 (а.с.8, 44).

ОСОБА_1 рідним сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про його народження серії НОМЕР_1 від 21.09.1995 (а.с.7).

ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про шлюб НОМЕР_4 від 29.12.1972 (а.с.34).

У встановлений законом термін та порядок, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджуєтьс копією нотаріальної спадкової справи№71/2023 (а.с.29-52).

У видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру ОСОБА_2 відмовлено та надано лист №30/02-14 від 29.01.2024 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно а саме, на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.37).

ІV. Оцінка Суду.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 5, підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.30).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 (а.с.8, 44).

ОСОБА_1 рідним сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про його народження серії НОМЕР_1 від 21.09.1995 року (а.с.7).

ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про шлюб НОМЕР_4 від 29.12.1972 року (а.с.34).

У встановлений законом термін та порядок, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини.

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру їй було відмовлено та надано лист № 30/02-14 від 29.01.2024 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно а саме, на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.37).

Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14, від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15.

За змістом п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Окрім того, згідно з п.п.3.16,3.17 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р.за №296/5, суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви.

Натомість, позивач за первісним позовом, звертаючись до суду з даним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, по суті просить суд перебрати на себе повноваження нотаріальних органів щодо оформлення спадщини, що не передбачено законом і не віднесено до обов`язків суду.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно необхідно відмовити.

На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги первісного позову ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що заявлені передчасно, без вимоги про поновлення строку на прийняття спадщини.

Натомість, суд доходить до висновку про задоволення зустрічного позову, оскільки між сторонами по справі існує спір з приводу поділу спадкового майна та у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

При ухвалені рішення, суд в порядку ст.141 ЦПК вирішує питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, оплата позивачем при подачі позову судового збору в розміру 1211,20 грн. не відповідає ставкам судового збору за Законом України «Про судовийзбір» та підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 01.02.2024 (а.с.38).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дана позовна заява містить вимогу майнового характеру (про визнання права на нерухоме майно), тобто повинно бути сплачено судовий збір, у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме не менше 1073,60 грн. та не більше 15140,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази вартості спірного нерухомого майна.

Отже, судовий збір підлягає присудженню з позивача на користь держави в порядку статті 141 ЦПК України, виходячи з задоволених позовних вимог з врахуванням суми сплаченої позивачем при подачі позову до суду у розмірі 13929,00 грн. (15140,00-1211,20).

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , право власності на квартиру, загальною площею 128,0 кв.м., житловою площею 74,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 13929,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко