Провадження № 2/643/8/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Мельникової І.Д.,

за участю секретаря Шалі А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Харківської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації, витребування з незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 68,2 кв. м., житловою 41,6 кв. м., укладений 01 червня 2017 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Тетяною Анатоліївною, зареєстровано в реєстрі за №2634. Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 68,2 кв. м., житловою 41,6 кв. м. Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 68,2 кв. м., житловою 41,6 кв. м. Визнати за ОСОБА_9 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 68,2 кв. м., житловою 41,6 кв. м.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 червня 2017 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т. А., зареєстровано в реєстрі за № 2634. Договір був укладений в приміщенні Харківської міської клінічної багатопрофільної лікарні № 17. ОСОБА_8 є сином ОСОБА_9 ОСОБА_4 є племінницею ОСОБА_9 . ОСОБА_8 знаходився на лікуванні у лікарні з рядом діагнозів, а ОСОБА_9 цілодобово знаходилась з сином у лікарні. 01 червня 2017 року ОСОБА_4 разом з приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т. А., ОСОБА_7 прибули до лікарні з метою укладення договору відчуження квартири на користь ОСОБА_4 .. В лікарні ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_9 укласти договір довічного утримання, пообіцявши при цьому надати кошти на лікування сина ОСОБА_8 та в подальшому доглядати їх і матеріально утримувати. ОСОБА_11 сподіваючись на допомогу ОСОБА_4 в рятуванні життя свого сина, погодилась укласти договір довічного утримання. При цьому, особа ОСОБА_7 , яка підписувала договір від імені ОСОБА_8 невідома ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_9 . Крім того, фізичний стан ОСОБА_8 , на момент укладення угоди, не дозволяв йому усвідомити зміст правочину та будь-кому доручити підписання договору. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер. Після укладення договору ОСОБА_4 належного догляду за ОСОБА_9 не здійснювала, матеріальної допомоги не надавала, а лише за рахунок ОСОБА_9 допомогла організувати похорон ОСОБА_12 . Влітку 2018 року ОСОБА_4 зателефонувала ОСОБА_9 та пояснила, що дзвонить з єдиною метою, щоб дізнатись чи жива остання, після чого ображена ОСОБА_9 попросила ОСОБА_4 не приходити до неї та не турбувати. ОСОБА_9 стверджує, що їй не давали читати Договір та не прочитали його. ОСОБА_9 та її син не давали згоди на відчуження квартири шляхом дарування. У серпні 2017 року ОСОБА_9 було проведено операцію на очах, та у неї була туговухість 2 ступеню, тому вона фізично не могла прочитати зміст договору та погано чула про який саме правочин йде річ. 25 вересня 2018 року ОСОБА_9 звернулась до приватного нотаріуса Луніної Т. А. з заявою, в якій просила надати копію договору дарування квартири, щоб дізнатись про умови договору, ОСОБА_13 видала копію договору зі справи. Того ж дня, ОСОБА_4 , подарувала спірну квартиру ОСОБА_5 . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2018 року по справі №643/14139/18 заяву ОСОБА_2 (представника ОСОБА_9 ) задоволено. Накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 . Спірна квартира є єдиним житлом ОСОБА_9 , після укладення спірного договору вона залишилась проживати у квартирі, що свідчить про відсутність у неї намірів дарувати квартиру. Під час укладення договору волевиявлення позивача та її сина не відповідало їх внутрішній волі, позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач ОСОБА_4 буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялась щодо правової природи правочину. У відзиві на позов зазначено, що 10.10.2018 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування спірної квартири, тому державна реєстрація права власності за ОСОБА_6 підлягає скасуванню. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є недобросовісними набувачами. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії встановлено, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_8 є його мати ОСОБА_9 , тому право на витребування майна переходить до неї. Відповідно, позивач також має право на визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з вимогами позивача щодо визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 вересня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 , не погоджується, зазначає, що позивачем на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не доведено та не надано жодних належних і допустимих доказів. у тому числі, відсутня жодна наявність обставин, які вказують на помилку. Позивач по справі була проінформована, мала цивільну дієздатність та розуміла фактичні обставин правочину, посилання на вік позивача, її стан здоров`я, наявність спірного житла як єдиного є суб`єктивним станом позивачки, яке чинним законодавством не віднесено до підстав для визнання правочину недійсним, як такого, що вчинено під впливом помилки щодо природи правочину, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2021 залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_1 .

Позивач та представник позивача у судовому засідання просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат Брек Л.О. у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа ОСОБА_13 у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що в будинку по АДРЕСА_2 вона проживає більше 40 років, знайома з ОСОБА_1 та знала ОСОБА_9 . Також спілкувалась з її чоловіком, допомагала їй, коли помер чоловік ОСОБА_9 їй допомагав ОСОБА_1 . Син ОСОБА_9 працював, потім років 10 не виходив на вулицю. Вони з сином отримували пенсію. ОСОБА_9 розповідала про ОСОБА_15 , що вона за все їй платила, та була ображена на неї. Вона розповідала, що коли була в лікарні з сином, прийшла ОСОБА_16 та, мабуть, нотаріус, дали папери, син щось підписав, вона теж щось підписала. В подальшому прийшла ОСОБА_16 , повідомила, що вона тепер власниця. Гасанов казав, що приїхала поліція та треба все розповісти. Поліція задавала питання, вона на все відповіла та пішла. ОСОБА_9 була в не дуже задовільненому стані, на наступний день приїхав якийсь приватний автомобіль, та її спустили донизу. ОСОБА_9 хотіла оформити на ОСОБА_1 квартиру, але син заперечував, казав, що буде проживати там самостійно. Після смерті сина, до ОСОБА_9 заходив ОСОБА_1 , сусідка та вона сама.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що Коршунових знає як сусідів, сина ОСОБА_9 ніколи не бачила. Гасанови приходили до ОСОБА_9 , допомагали їй. Вона, коли зустрічала на вулиці ОСОБА_9 , також допомагала їй донести речі. Вона чула, що оскільки ОСОБА_1 допомагав ОСОБА_9 , йому повинна була залишитись квартира. Крім сусідів, вона не знає, щоб хтось допомагав. Коли ОСОБА_9 перестала ходити, вона бачила автомобіль, казали племінниця приїжджала, коли це було точно не пам`ятає. ОСОБА_9 спілкувалась нормально, була у здоровому глузді. Вона дізналась про арешт квартири від сусідів, та пояснила, що їй не відомо, чи їздила ОСОБА_9 до нотаріуса.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

01 червня 2017 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 ,, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т. А., зареєстровано в реєстрі за № 2634.

Згідно свідоцтва про смерть від 29 червня 2017 року, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів Цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 9425, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно заповіту 19.09.2018 року який зареєстровано в реєстрі за №1246 та який посвідчено ПН ХМНО ОСОБА_18 . ОСОБА_9 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати та на що вона за законом матиме право ОСОБА_1 .

Згідно договору дарування 25 вересня 2018 року ОСОБА_4 подарувала квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жили кімнат, загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 41,6 кв. м. ОСОБА_5 , номер запису про право власності: 28087484, серія та номер: 3162, видавник ОСОБА_13 , приватний нотаріус ХМНО, що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП № 139686354.

Згідно договору дарування 10 жовтня 2018 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 було укладено Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 41,6 кв. м.

Згідно свідоцтва про смерть від 29.03.2019 р. виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів Цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 4683, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У постанові Верховного суду від 30.11.2022 р. справа № 490/5891/19 зазначено, що згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 01 червня 2017 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_10 не є ефективними способами захисту прав, тому такі вимоги не підлягають задовленню.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

19.09.2018 р. ОСОБА_9 склала заповіт, згідно з яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати та на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 .

На час складання заповіту спірна квартира ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не належала.

В уточненій позовній заяві представник позивача посилався на те, що під час укладення договору волевиявлення позивача та її сина не відповідало їх внутрішній волі, позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач ОСОБА_4 буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялась щодо правової природи правочину. На підтвердження обставин, викладених у позові, представником позивача були заявлені свідки.

Суд, не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , оскільки вони не були присутні під час укладення та підписання договору дарування квартири АДРЕСА_1 , від 01 червня 2017 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_4 , та не змогли підтвердити, що волевиявлення позивача та її сина не відповідало їх внутрішній волі, позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за законом також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141,263, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.05.2024 р.

Суддя І.Д. Мельникова