Провадження № 2/185/421/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 травня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О. з участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів

ВСТАНОВИВ

У вересні 2023 року приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», Товариство) звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів у розмірі 18330.00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що під час примусового виконання судового рішення Відповідач набув безпідставно грошові кошти у розмірі 18330.00 грн, які складаються з обовязкового податку у розмірі 18% у розмірі 16920 грн. та обовязкового платежу 1.5% - військового збору у розмірі 1410.00. Так, 21.11.2022 року шляхом безакцептного списання грошових коштів з розрахункового рахунку Товариства було в примусовому порядку приватним виконавцем виконано судове рішення та на користь Відповідача перераховано 120000,00 грн. не відрахувавшизістягненоїсумиподатки та інші обов`язкові платежі.Тобто, при розмірі моральної шкоди 120 000,00 грн., сума доходу з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, яку повинен отримати Відповідач становила 101 670,00 грн. і саме така сумаморальноїшкоди, яка підлягала стягненню на користь ОСОБА_1 за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. від 20.05.2022 року по справі 185/626/22, а не 120 000,00 грн., ОСОБА_2 .

Згідно до пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу, ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» перерахував до відповідного бюджету - 16 920,00 грн. 18% ПДФО, 1 410,00 грн. 1,5% військовий збір. Зазначені суми було нараховано із розміру моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , стягнутої рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.05.2022 року № 185/626/22. Перерахування до бюджету ПДФО та військового збору на загальну суму 18 330,00 грн., із розміру моральної шкоди 120 000,00 грн., стягнутого судом на користь Відповідача, підтверджується платіжними інструкціями № 2841700 та № 2841637 від 20.02.2023 року. Тобто, станом на дату звернення до суду, має місце подвійне безпідставне списання коштів з ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» в розмірі 18 330,00 грн. та їх безпідставне набуття ОСОБА_1 . Таким чином, оскільки Відповідач отримав безпідставно кошти під час примусового виконання рішення та не повернув на вимогу Товариства, яка була направлена з метою досудового врегулювання, 03.07.2023 року рекомендованим листом № 881, Позивачем на адресу Відповідача, відповідно настала підстава. У зв`язку із наведеним, позивач, посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив суд стягнути із відповідача на його користь безпідставно отримані кошти у загальному розмірі 18330.00 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження шляхом направлення на його адресу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням копій ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими до неї документами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б).

Крім зазначеного, представник відповідача адвокат Пономаренко В.Л. неодноразово надавала суду письмові заяви з проханням надати час як для ознайомлення з матеріалами справи так і для підготовки відзиву на позов, але у судові засідання не з`являлася та позицію щодо позовних вимог не було надано ні відповідачем, ні його представником.

За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак, оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з наступного.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Так, з матеріалів справи убачається, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.05.2022 року по справі 185/626/22, залишеним без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.10.2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, задоволені та стягнуто з Товариства на користь Відповідача 120000,00 грн. (сто двадцять тисяч грн. 00 коп.) з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.Тобто, зазначене судове рішення ухвалене судом у справі між тими самими сторонами, воно набрало законної сили у встановленому законом порядку, а відтак у розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиційний характер відносно даної справи, що розглядається. У відповідності до мотивувальної та резулятивної частин зазначеного судового рішення визначено, що сума моральної шкоди яка підлягає стягненню повинно бути відшкодована з відрахуванням обовязкових податків та платежів.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем, 17.11.2022 року відкрито виконавче провадження ВП № 70367935 щодо примусового виконання рішення суду за виконавчим листом № 185/626/22 про стягнення з Позивача на користьВідповідача 120 000,00 грн. (сто двадцять тисяч 00 коп.) з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. 21.11.2022 року шляхом безакцептного списання грошових коштів з розрахункового рахунку Товариства було в примусовому порядку приватним виконавцем виконано судове рішення та на користь Відповідача перераховано 120000,00 грн. 22.11.2022 року постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 70367935 у зв`язку з фактичним стягненням Позивача на користь Відповідача, в рахунок відшкодування моральної шкоди, 120 000,00 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Підтвердженням стягнення з Позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є довідка від 09.08.2023 року № 01.29/5275, надана Приватним виконавцем та копія платіжної інструкції № ЗВП70370027 від 21.11.2022 року. Крім цього, як убачається з платіжної інструкції № 2944 від 21.11.2022 року, приватний виконавець перерахував грошові кошти у розмірі 120000.00грн. без відрахування відповідних обовязкових податків та платежів на користь Відповідача.

Відповідно до п .1.1 статті 1. Податкового кодексу України визначена сфера дії Податкового кодексу України, визначає, що «Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з ст. 6 Податкового кодексу України, визначені поняття податку та збору:«6.1. Податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу; 6.2. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій».

Положення статей 8 та 9 визначають, податок на доходи фізичних осіб належить до загальнодержавних податків і є обов`язковими до сплати на усій території України.

14.1.180. податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Оподаткування доходів фізичних осіб регулюється розділом ІV Податкового кодексу, п. 163.1 ст. 163 якого визначено, що об`єктом оподаткування платника податку є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа резидент, яка отримує доходи із джерела їх походження в Україні (п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу).

Підпунктом 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу встановлено, що доходи у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Також, доходи, визначені ст. 163 ПКУ, є об`єктом оподаткування військовим збором.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету здійснюються у порядку встановленому ст. 168 ПКУ.

Податковий агент, поняття якого наведено у п. п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку 18%, визначену в ст. 167 ПКУ та військовий збір за ставкою 1,5%., визначеною п. п. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX ПКУ.

Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Форма Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (далі Податковий розрахунок за ф. 1ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (далі Порядок №4) затверджені наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4.

Згідно з Довідником ознак доходів, наведеним у додатку до Порядку №4, дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, нарахований згідно з п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПКУ, відображається у Податковому розрахунку за ф. 1 ДФ під ознакою доходу «120».

Враховуючи викладене, Позивач виступає податковим агентом щодо оподаткування та відображення у Податковому розрахунку за ф. 1ДФ такого доходу.

Незважаючи на те, що призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище стягувача коштів у вигляді моральної шкоди. Адже якби Стягувач просто отримав моральну шкоду, то він би її отримував вже з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів.

При розмірі моральної шкоди 120 000,00 грн., сума доходу з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, яку мав отримати Відповідач становить 101 670,00 грн. Податок з доходів фізичних осіб у розмірі 18%, враховуючи неоподаткування 4 мінімальних заробітних плат становить 16920.00 грн. та обовязковий платіж військовий збір 1410.00 грн.

Тобто, Відповідач безпідставно отримав при примусовому виконанні судового рішення № 185/626/22 кошти у розмірі 18330.00грн.

Згідно положень ст. 190, 192 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ), грошові кошти є різновидом майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venirecontrafactumproprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «nonconceditvenirecontrafactumproprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venirecontrafactumproprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Враховуючи вищевикладене, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 18330.00 грн , що стягнені з Товариства в примусовому порядку шляхом безакцептного списання та становлять розміробов`язкових податків та платежів є безпідставно набутими Відповідачем , внаслідок чого суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684.00 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (Код ЄДРПОУ 00178353, адреса місцезнаходження: м. Павлоград, вул. Соборна, 76) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 18330.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (Код ЄДРПОУ 00178353, адреса місцезнаходження: м. Павлоград, вул. Соборна, 76) понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору в розмірі 2684.00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. О. Головін