ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/970/24
провадження № 4-с/753/26/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.,

за участю секретаря судового засідання - Козін В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Дарницького відділу Державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із скаргою про зняття арешту з нерухомого майна, заінтересовані особи - Дарницький відділ Державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк». У обґрунтування скарги заявник зазначає, що на виконанні в державному відділі виконавчої служби перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з приводу виконання виконавчого листа №2-2246/12. в рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все майно відповідно до постанови від 10.04.2012 та внесено запис про обтяження №12510310. Для вирішення питання про зняття арешту з майна ОСОБА_1 звернувся із заявою про зняття арешту з майна до Дарницького відділу державної виконавчої служби, в якій просив зняти арешт з майна, проте дана заява була залишена поза увагою. З урахуванням наведеного скаржник змушений звернутися до суду з зазначеною скаргою.

31.01.2024 від Дарницького ВД ВС у м. Києві надійшов відзив на скаргу, в якому представник ДВС заперечує проти задоволення скарги, посилаючись на наступні обставини. Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-2246/12 від 28.03.2021. 10.04.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. 30.01.13 державним виконавцем керуючись п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено за місцем роботи боржника.

Виконавчий лист №2-2246/12 від 28.03.2012 виданий Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Прокредит Банк» повернуто до відділу та 11.12.2014 державним виконавцем Дарницького РВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 25.12.2014 державним виконавцем керуючись п. 1 ч. 1 ст. 47 (в редакції Закону, що діяв на момент винесення постанови) винесено постанову про повернення документа стягувачеві. Крім того, скаржник пропустив строк звернення до суду з даною скаргою, оскільки державним виконавцем на заяви скаржника були надані відповіді і такий строк сплинув 16.12.2023, в той час коди зі скаргою скаржник звернувся 03.01.2024.

13.02.2024 від представника скаржника надійшла відповідь на відзив, в якій представник заперечує проти доводів Дарницького ВДВС, посилаючись на те, що виконавчих проваджень на даний час відносно ОСОБА_1 немає. А постанова, щодо стягнення виконавчого збору винесена після 10 років по закінченню виконавчого провадження, хоча постанова про стягнення виконавчого збору виноситься державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття провадження.

Учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

У відповідності до положень ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст. 447-453).

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення її права або свободи (п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що скаржник звернувся до відділу з заявою про скасування арешту в рамках виконавчого провадження №32072313, проте відповіді на дану заяву скаржника державною виконавчою службою надано не було. В зв`язку з чим скаржником було подано до Дарницького районного суду скаргу, проте ухвалю суду від 22.12.2023 скаргу було повернуто останньому. Дану ухвалу було опубліковано в Єдиному реєстрі судових рішень 28.12.2023, з даною скаргою скаржник звернувся до суду 03.01.2024, а тому строк на звернення до суду підлягає поновленню.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, рішенням Дарницького районного суду м. Києва стягнуто на користь ПАТ «Прокредит Банк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1634946,95 грн., а також 1 820 грн. судових витрат.

На виконання вказаного рішення Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-2246/12.

10.04.2012 Дарницьким відділом Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 (НОМЕР_5) з примусового виконання виконавчого листа №2-2246/12, в рамках якого було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом, яка містися у матеріалах.

24.10.2014 між ПАТ «ПроКердит Банк» та ОСОБА_1 укладено договір «Про припинення Договору поруки», який набирає чинності з моменту його укладення.

25.12.2014 державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки до відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа (п.1 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»).

03.11.2023 на адресу відділу державної виконавчої служби Подолян В.М. направив заяву про скасування арешту на майно, в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 (НОМЕР_5). Проте, відповідь саме на дану заяву відділом державної виконавчої служби скаржнику надано не було.

Натомість, начальником відділу Дарницького ВДВС у м. Києві 30.11.2023 було надано відповідь на інший запит адвоката скаржника від 22.11.2023 щодо виконавчого провадження НОМЕР_6, в якому зокрема було і повідомлено щодо виконавчого провадження НОМЕР_2 (НОМЕР_5), а саме, що державним виконавцем 30.01.2023 винесено постанову про стягнення витрат та виконавчого збору в рамках закритого виконавчого провадження НОМЕР_2 (НОМЕР_5). Тобто, державним виконавцем винесено постанову про стягнення витрат через 10 років після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Хоча постанова про стягнення виконавчого збору, державним виконавцем повинна виноситися одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Станом на день розгляду вказаної скарги відомості щодо скасування арешту з нерухомого майна боржника відсутні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Наявність зареєстрованого та не знятого у встановленого законом порядку арешту майна, у той час, як виконавчий документ було повернуто на підставі п. п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», обмежує права боржника ОСОБА_1 щодо розпорядженням належним йому майном.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, враховуючи, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу, проте усупереч вимогам ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем безпідставно не знято арешт, накладений в процесі проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 (НОМЕР_5) і ці обставини стали підставою для звернення заявника до суду зі скаргою, на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арешту та обмеження щодо розпорядження боржником належним йому майном, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги та її задоволення.

Керуючись статтями 447-453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Дарницького відділу Державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у незнятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого листа № 2-2246/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва.

Зобов`язати Дарницький відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії по зняттю арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 (НОМЕР_4) з примусового виконання виконавчого № 2-2246/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва; вилучити обтяження, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер запису про обтяження 12510310; тип обтяження - арешт нерухомого майна; дата та час реєстрації - 18.05.2012; підстава - постанова про відкриття виконавчого провадження б/н, 10.04.2012, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: