Справа № 296/8924/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" квітня 2024 р. м.Житомир
Корольовський районний суд м.Житомира у складі:
головуючої судді Драча Ю.І.,
за участю: секретаря судового засідання Алексеєнко В.В.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить суд: - визнати за нею право власності на рухоме майно, а саме: пральну машину LG F2J5HY4W, телевізор НОМЕР_1 та зобов`язати ОСОБА_3 , сплатити половину вартості автомобіля RENAULT MEGANE 2015 року випуску, в сумі 193 147, 50 грн. (сто дев`яносто три тисячі сто сорок сім гривень) 50 копійок, згідно Акту оцінки від 24.05.2023 року
Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2012 по 11.08.2023. За час перебування у шлюбі мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначила, що після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема побутової техніки: правильної машини, телевізора та автомобіля, тому виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 27.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ньому.
Відповідач у судові у судові засідання призначені на 11.12.2023, 06.02.2024, 21.03.2024, 12.04.2024 не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з доданими до неї матеріалами та повістки, були направленні за зареєстрованою адресою проживання відповідача, однак, повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2012 року. Шлб було розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.08.2023 (а.с. 8).

За час перебування у шлюбі , а саме 18.11.2022 сторонами придбано автомобіль RENAULT MEGANE 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.6).

Відповідно до звіту оцінки № KT3-230524/12 від 24.05.2023 року вартість автомобіля становить 386 295,00 грн. (а.с. 9).

Також, відповідно до Договору купівлі-продажу № ФГ-1096-36024029 від 23.02.2020 придбано, зокрема, пральну машину LG F2J5HY4W вартістю 11199 грн. та телевізор KIVI 55U600GU вартістю 8999 грн. (а.с.7).

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки будь-яких доказів існування домовленостей між сторонами щодо майна, а також інших обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, суд вважає, що їх частки у спільному майні є рівними.

Тому, виходячи з викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково, оскільки позивачем не надано суду доказів, що пральна машина LG F2J5HY4W та телевізор KIVI 55U600GU були придбані за її особисті кошти.

Враховуючи, що позивач просить суд визнати за нею право власності на правильну машину та телевізор, суд вважає, що позивач повинна компенсувати відповідачу вартість вказаного майна.

Також слід зазначити, що оскільки відповідачем не надано заперечень щодо визначення вартості спірного автомобіля, відповідно до Акту оцінки від 24.05.2023 року, доказів того, що вказаний автомобіль має нижчу або навпаки вищу вартість, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування позивачу половини вартості автомобіля підлягають задоволенню.

Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2031,45 грн.

Керуючись ст. ст.258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 60,69-71 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на майно, а саме: пральну машину LG F2J5HY4W та телевізор НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20198 (двадцять тисяч сто дев`яносто вісім) грн. грошової компенсації вартості пральної машини та телевізора.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки RENAULT MEGANE 2015 року випуску, в сумі 193 147, 50 грн. (сто дев`яносто три тисячі сто сорок сім гривень) 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 2031,45 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя Ю. І. Драч