Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/69/24
Провадження №2/382/245/24
У Х В А Л А

30 квітня 2024 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за участю секретаря Русу В.Р.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійними трансакцій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійними трансакцій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, відповідно до вимог якого просить визнати недійсними, такими, що є безпідставними, транзакції, що були здійснені в період з 16 год. 01 хв. 21 липня 2023 року по 16 год. 42 хв. 21 липня 2023 року, угода № SAMDNWFC6 від 19.07.2023 (картковий рахунок № НОМЕР_1 , додатковий картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), відкритих на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ). Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) припинити нарахування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) відсотків (процентів за користуванням коштів), комісій та будь яких витрат за транзакціями, що були здійснені в період з 16 год. 01 хв. 21 липня 2023 року по 16 год. 42 хв. 21 липня 2023, угода№ SAMDNWFC6 від 19.07.2023 (картковий рахунок № НОМЕР_1 , додатковий картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), відкритих на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ). Відновити залишок коштів на банківському рахунку Акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) угода№ SAMDNWFC6 від 19.07.2023 (картковий рахунок № НОМЕР_1 , додатковий картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), відкритих на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до стану, в якому він перебував на 00 год. 00 хв. 21 липня 2023 року. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) кошти у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 є держателем платіжних карток Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" серед яких є банківська картка за № НОМЕР_1 . 19 липня 2023 року позивачка перебуваючи у соціальній мережі "Facebook" перейшла за посиланням, внаслідок чого на карті № НОМЕР_1 збільшено кредитний ліміт з подальшим його частковим використанням та зняттям готівки. Вказані дії проведено без волі позивачки, сторонньою особою.

Представник відповідача через підсистему "Електронний суд" направив клопотання про направлення справи за підсудністю, з котрої вбачається, що вказана справа не підсудна Яготинському районному суду Київського області до розгляду та підлягає передачі в Печерський районний суд міста Києва, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять

споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь- яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.96 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Позивачем не обґрунтовані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України "Про захист прав споживачів", шляхом визначення, яке право позивача як споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів".

Предмет спору, який позивач бажає поставити на вирішення суду не опосередковується правовідносинами, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів".

Застосування Закону України "Про захист прав споживачів" до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ "Про банки та банківську діяльність", ЗУ "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні").

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Жодна з перелічених у ст. 4 Закону України "Про захист прав споживача" підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду.

Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 07.04.2020 року по справі 743/534/16-ц визначила, що за пунктом 22 статті 1Закону України "Про захист прав споживачів" у значенні цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відтак на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо укладення, виконання та припинення спірного кредитного договору не поширюються норми Закону України "Про захист прав споживачів".

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Цивільно-процесуальний кодекс виділяє декілька видів територіальної підсудності: загальна (залежно від місця проживання фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи), альтернативна (за вибором позивача), виключна (залежно від характеру спірного правовідношення), за зв`язком справ.

Згідно 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України передбачено альтернативну підсудність (за вибором позивача).

Зі змісту заявлених вимог та суб`єктного складу сторін вбачається, що предметом позову є визнання дій відповідача протиправними та їх припинення, та стягнення коштів. Позивачем виступає позичальник за вказаним договором, відповідачем банк (кредитор) АТ КБ "ПриватБанк". Місцезнаходження відповідача, згідно з Єдиним державним реєстром юридичних

осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д.

З огляду на викладене, на спір з наведеним предметом поширюються правила підсудності справ, що визначені ст. 27 ЦПК України.

З урахуванням зазначеного та враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, вважаю, що передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи Іванківським районним судом Київської області, відсутні.

Відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом

інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу

за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України.

В силу ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

З огляду на викладене будь яке рішення, яке б не було прийнято Іванківським районним судом Київської області, буде підлягати скасуванню з єдиної лише процесуальної підстави встановленої ст. 378 ЦПК України.

При цьому, відповідно до ч.1-3 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, прийняття рішенням Іванківського районного суду Київської області, за результатами розгляду вказаної позовної заяви, яка не підсудна цьому суду, не відповідатиме критеріям рішення, які визначені ст.263 ЦПК України, та є підставою, передбаченою ст.378 ЦПК України, для його скасування.

Статтею 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо, зокрема, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, розгляду справи по суті та прийняття рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства України, недопущення порушення правил територіальної підсудності, матеріали позовної заяви (справи) № 382/69/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про стягнення коштів, знятих та списаних з її рахунку не встановленими особами у сумі 50 000, 00 грн., визнання недійсними, таким, що є безпідставними, транзакції, припинення нарахування відсотків, а також, відновити залишок коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 , угода № SAMDNWFC6 від 19.07.2023 року, необхідно передати на розгляд до Печерського районного суду м. Києва (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Враховуючи вищевикладене, просив матеріали позовної заяви (справи) № 382/69/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про стягнення коштів, знятих та списаних з її рахунку не встановленими особами у сумі 50 000, 00 грн., визнання недійсними, таким, що є безпідставними, транзакції, припинення нарахування відсотків, а також, відновити залишок коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 , угода № SAMDNWFC6 від 19.07.2023 року - передати за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подане клопотання.

Представник позивача заперечував в судовому засіданні щодо даного клопотання з огляду на практику Верховного Суду, оскільки даний позов стосується саме якості та безпеки надання банківських послуг.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи думку представників сторін по справі, суд дійшов висновку про необхідність її передачі за підсудністю до іншого суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з положенням ч. 5 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Звертаючись з позовом до суду, позивач у позовній заяві в обґрунтування обраної підсудності посилається на ч. 5 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору за вибором позивача.

Відповідно до матеріалів позовної заяви предметом спору є вимоги позивача про визнання бездіяльності банку щодо транзакції по рахунку позивача, зобов`язання вчинити певні дії, відновлення залишку коштів та стягнення коштів, які обгрунтовуються тим, що позивачка перебуваючи у соціальній мережі "Facebook" перейшла за посиланням, внаслідок чого на карті № НОМЕР_1 збільшено кредитний ліміт з подальшим його частковим використанням та зняттям готівки. Вказані дії проведено без волі позивачки, сторонньою особою. Також зазначається про нарахування відсотків за кредитним коштами, проте не зазначено в позові, щодо наявності укладення кредитного договору та суми отримання кредиту.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Разом з цим, як вбачається з вищевказаного позову, позивачем не обгрунтовано, які вимоги Закону України «Про захист прав споживача» порушено відповідачем, тому до спорів з приводу заволодіння коштами третіми особами Закон України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватися.

За таких обставин, враховуючи правову природу, до даних правовідносин підлягають застосуванню правила ч. 2 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача АТ КБ «Приватбанк» є м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, що за адміністративно-територіальним поділом належить до території Печерського району міста Києва.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

Недотримання правилюрисдикції(підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Враховуючи те, що подана позовна заява не підсудна Яготинському районному суду Київської області, суд вважає за необхідне передати її за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст.ст.27, 31, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійними трансакцій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, передати за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва (01601, м. Київ, вулиця Володимирська, 15).

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повної ухвали 01 травня 2024 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А