СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11164/15-ц

пр. № 2/759/7/24

24 квітня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Шум Л.М.,

при секретарі: Мовчані О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві про цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця в якому просив суд стягнути з відповідачів на його користь суму боргу в розмірі 6 592 230 грн. та звернути стягнення на майно відповідаячів в натурі в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір. Свої вимоги обґрунтував тим, що позивач ОСОБА_1 , надав у позику громадянину ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 267 000 Євро відповідно до договорів від 04.04.2008 року, за яким гр. ОСОБА_5 отримав 235 000 Євро та від 28.12.2008 р., за яким гр. ОСОБА_5 отримав 32 000 Євро.

За умовами договору громадянин ОСОБА_5 , як позичальник, зобов`язався повернути всі отримані кошти 07 березня 2013 р.

ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з ОСОБА_5 за даною адресою була зареєстрована його дружина - ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею за законом.

Запозичені грошові кошти ОСОБА_5 - позичальник за за договором позики та як спадкоємець, позивачу не повернув.

Про смерть ОСОБА_5 та відкриття спадщини позивач дізнався 01 червня 2013 р. після того, як позивач намагався встановити його місце знаходження для з`ясування умов повернення боргу, оскільки знав, що до цього часу ОСОБА_5 повинен бувперебувати за межами України.

На час відкриття спадщини потенційними спадкоємцями ОСОБА_5 була дружина - ОСОБА_2 , з якою спадкодавець був зареєстрований за однією адресою, постійно з нею проживав та вів спільне господарство.

В установлений законом строк - 30 жовтня 2013 року, позивач направив на адресу потенційної спадкоємиці ОСОБА_2 , яка фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , вимогу (претензію) про обов`язки спадкодавця ОСОБА_5 .

Також, через Київську державну нотаріальну контору №12 позивач я довів свої вимоги до відому спадкоємців спадкодавця за місцем постійної та останньої реєстрації спадкодавця за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до повідомлення В.О. завідуючої Дванадцятої державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за № 7803/02-14 від 04.12.2013 р. вимога-претензія була направлена на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., у якої знаходилася спадкова справа ОСОБА_5 .

У своїй претензії позивач вимагав від дружини спадкодавця, повернути грошові кошти 267 000,00 Євро.

У січні 2014 р.позивач отримав від приватного нотаріуса Шевчук З.М. повідомлення, що на ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину транспортного засобу - седан - В легковий номер шасі (кузова, № НОМЕР_1 , 2012 р. випуску, колір коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕР 12 УДАІ ГУМВС України в м. Києві 21 серпня 2012 р., що належав померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстраціютранспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР 12 УДАІ ГУМВС України в м. Києві21.08.2012 р.

Також, у березні 2015 р. позивач дізнався, що спадщину від померлого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняли та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом його дружина - ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 .

Незважаючи на оформлення спадщини спадкоємцями ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вимоги позивача про сплату боргу спадкодавця не виконали.

Ухвалою судді Кривов"яза А.П. від 05.08.2015 року відкрито провадження по справі (ас.19,том1).

02.11.2015 року до суду надійшла уточнена позовна заява від представника позивача ОСОБА_8 , згідно якої останній просив суд в рахунок погашення боргу суд стягнути з відповідачів на його користь суму боргу в розмірі 11 352 350 грн. та звернути стягнення на майно відповідаячів в натурі в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір(ас.46-47, том1).

26.11.2015 року до суду надійшла завірена належним чином копія спадкової справи від приватного нотаріуса Шевчук З.М. заведеної після смерті ОСОБА_5 (ас.63-214, том1).

Ухвалою судді Кривов"яза А.П. від 03.12.2015 року по справі призначено судово-технічну експертизу(ас.11-12, том2).

Ухвалою судді Кривов"яза А.П. від 23.06.2016 року по справі призначено судово-технічну експертизу(ас.41, том2).

Ухвалою судді Борденюка В.В. від 08.12.2016 року прийнято до свого провадження зазначену вище справу на підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва №1130 від 20.10.2016 року у зв"язку із закінченням повноважень судді Кривов"яза А.П.(ас.50, том2).

Ухвалою судді Войтенко Ю.В. від 27.02.2017 року прийнято до свого провадження зазначену вище справу на підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва №316 від 22.02.2017 року у зв"язку із закінченням повноважень судді Борденюка В.В.(ас.62, том2).

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Войтенко Ю.В., 27.07.2017 року згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судових справ між суддями вказану справу передано в провадження судді Величко Т.О. та відкрито провадження по справі (ас.79, том2).

Ухвалою судді Величко Т.О. від 13.02.2018 року зазначену вище справу залишено без руху, для усунення недоліків(ас.87-88, том2).

23.02.2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, згідно якої позивач просив суд накласти стягнення на майно спадкодкодавця, яке було передано в натурі спадкоємцям в межах вартості майна на суму 948 650 грн., отримане ОСОБА_2 та на майно, яке отримане ОСОБА_3 в межах вартості майна на суму 599 900 грн. та стягнути із відповідачів солідарно судовий збір (ас.92-94, том2).

Ухвалою судді Величко Т.О. від 12.03.2018 року продовжено розгляд зазначеної вище справи(ас.100-101, том2).

16.04.2018 року до суду надійшов відзив від відповідачки ОСОБА_2 зігідно якого осотання зазначила, що її померлий чоловік ОСОБА_5 не брав позику, а договори, які надані до позовної заяви є підробкою, та такими, які не можна вважати за належний та допустимий доказ(ас.107-112, том2).

24.01.2019 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними(ас.190-199, том2).

03.12.2019року протокольною ухвалою прийнято зустрічний позов (ас28-29, том3).

18.12.2019 року зупинено провадження по справі та направлено справу на судово-технічну експертизу(ас.30, том3).

15.01.2020року ухвалою судді Величко Т.О. виправлено описку в ухвалі суду про призначення експертизи від 18.12.2019 року(ас.45, том3).

11.02.2020року ухвалою судді Величко Т.О. виправлено описку в ухвалі суду про призначення експертизи від 18.12.2019 року(ас.49, том3).

12.05.2020 року ухвалою судді Величко Т.О. поновлено провадження по справі (ас.54, том3).

Ухвалою судді Величко Т.О. від 05.08.2020 року зупинено провадження по справі та направлено справу для проведення експертизи(ас.60, том3).

У зв`язку з відстороненням судді Величко Т.О. від здійснення правосуддя, 04.11.2020 року згідно розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва за №627 зазначену вище справу призначено до повторного автоматизованого розподілу справи(ас.74, том3).

Ухвалою судді Войтенко Ю.В. від 13.11.2020 року прийнято у своє провадження зазначену вище справу(ас.79, том3).

Ухвалою судді Войтенко Ю.В. від 11.02.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні первісного позивача - ОСОБА_4 (ас.106, том3).

Ухвалою судді Войтенко Ю.В. від 16.06.2021 року зупинено провадження по справі та направлено справу судово-технічну експертизу(ас.116-117, том3).

01.06.2023 року до суду надійшов висновок експертизи за №34318/21-33 від 29.05.2023 року, згідно якого зазначено, що в наданому документі «ДОГОВОР ЗАЙМА» від 07.03.2003 між громадянами ОСОБА_10 та ОСОБА_5 спочатку був нанесений підпис від імені ОСОБА_5 , потім надрукований текст документу.

В наданому документі «ДОГОВОР ЗАЙМА» від 04.04.2008 між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спочатку був нанесений підпис від імені ОСОБА_5 , потім надрукований текст документу.

В наданому документі «ДОГОВОР ЗАЙМА» від 28.12.2008 між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спочатку був нанесений підпис від імені ОСОБА_5 , потім надрукований текст документу.

Встановити послідовність нанесення відтиску печатки з написом «UKRAINE INVEST LTD, Corporation USA Maryland» відносно підписів від імені ОСОБА_5 та тексту в Договорі займу від 07.03.2003, Договорі займу від 04.04.2008, Договорі займу від 2828.12.2008 не надалося можливим з причин, викладених у дослідницькій частині висновку(ас.139-149, том,3).

У зв`язку з перебуванням судді Войтенко Ю.В. на лікарняному, 13.05.2022 року згідно розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва за №234 зазначену вище справу призначено до повторного автоматизованого розподілу справи(ас.150, том3).

Ухвалою судді Шум Л.М. від 05.06.2023 року зазначену вище справу прийнято у провадженнята призначено до підготовчого засідання(ас.153, том3).

Ухвалою судді Шум Л.М. від 22.06.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду(ас.166, том3).

В судовому засіданні 18.10.2023 року представник позивача за основним позовом ОСОБА_12 підтримав основний позов та просив суд його задовольнити в зустрічному позові відмовичи(ас.171-175, том3).

В судовому засіданні 18.10.2023 року представник відповідачки по основному позову та предстаник позивача по зустрічному позовуОСОБА_2 - ОСОБА_14 просила суд відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити зустрічний позов(ас.171-175, том3).

В судовому засіданні 18.10.2023 року третя особа по осоновному позову ОСОБА_4 підтримав основний позов, а в зустрічному просив суд відмовити(ас.171-175, том3).

В судове засідання 24.04.2024 року представник позивача по основному позову ОСОБА_15 не з"явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справу у його відсутність та просив суд задовольнити осоновний позов(ас.199-200, том3).

В судове засідання 24.04.2024 року представник відповідачки ОСОБА_2 по основному позову ОСОБА_16 не з"явилася, надала до суду заяву в якій просила слухати справу у її відсутність та просила суд відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити зустрічний позов (ас.203, том 3).

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 та третя особа: ОСОБА_4 не з"явилися, належним чином повідомлялися судом про слухання справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася, в зв"язку із неявкою в судове засідання 24.04.2024 року учасників процесу.

Дослідивши матеріали позовної заяви, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 04.04.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було підписано договір займу, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 235 000,00 Євро на строк до п"яти років(ас.7, том1).

Судом встановлено, що 28.12.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було підписано договір займу, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 32 000,00 Євро на строк до п"яти років(ас.8, том1).

Судом встановлено, що за умовами договору громадянин ОСОБА_5 , як позичальник, зобов`язався повернути всі отримані кошти 07 березня 2013 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що в установлений законом строк - 30 жовтня 2013 року, позивач направив на адресу потенційної спадкоємиці ОСОБА_2 , яка фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , вимогу (претензію) про обов`язки спадкодавця ОСОБА_5 (ас.11-12, том1).

Також, через Київську державну нотаріальну контору №12 позивач довів свої вимоги до відому спадкоємців спадкодавця за місцем постійної та останньої реєстрації спадкодавця за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до повідомлення В.О. завідуючої Дванадцятої державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за № 7803/02-14 від 04.12.2013 р. вимога-претензія була направлена на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., у якої знаходилася спадкова справа ОСОБА_5 .

У своїй претензії позивач вимагав від дружини спадкодавця, повернути грошові кошти 267 000,00 Євро.

У січні 2014 р.позивач отримав від приватного нотаріуса Шевчук З.М. повідомлення, що на ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину транспортного засобу - седан - В легковий номер шасі (кузова, № НОМЕР_1 , 2012 р. випуску, колір коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕР 12 УДАІ ГУМВС України в м. Києві 21 серпня 2012 р., що належав померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстраціютранспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР 12 УДАІ ГУМВС України в м. Києві21.08.2012 р.

Також, у березні 2015 р. позивач дізнався, що спадщину від померлого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняли та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом його дружина - ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 .

Незважаючи на оформлення спадщини спадкоємцями ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вимоги позивача про сплату боргу спадкодавця не виконали.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Підставою первісного позову у цій справі є невиконання відповідачами зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договорами позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки, договори позики чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, у постанові Верховний Суд від 23 травня 2018 року у справі № 475/526/15-ц, та постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц.

Судом встановлено, що 01.06.2023 року до суду надійшов висновок експертизи за №34318/21-33 від 29.05.2023 року, згідно якого зазначено, що в наданому документі «ДОГОВОР ЗАЙМА» від 07.03.2003 між громадянами ОСОБА_10 та ОСОБА_5 спочатку був нанесений підпис від імені ОСОБА_5 , потім надрукований текст документу. В наданому документі «ДОГОВОР ЗАЙМА» від 04.04.2008 між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спочатку був нанесений підпис від імені ОСОБА_5 , потім надрукований текст документу. В наданому документі «ДОГОВОР ЗАЙМА» від 28.12.2008 між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спочатку був нанесений підпис від імені ОСОБА_5 , потім надрукований текст документу. Встановити послідовність нанесення відтиску печатки з написом «UKRAINE INVEST LTD, Corporation USA Maryland» відносно підписів від імені ОСОБА_5 та тексту в Договорі займу від 07.03.2003, Договорі займу від 04.04.2008, Договорі займу від 2828.12.2008 не надалося можливим з причин, викладених у дослідницькій частині висновку(ас.139-149, том,3).

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження реального факту передачі грошових коштів за спірними договорами позики та розпискою позивач за первісним позовом, суду не надав.

Дані обставини, у їх сукупності, суд розцінює як спробу позивача за первісним позовом приховати від суду дійсні обставини справи, зокрема обставини укладання спірних договорів позики, а також дійсної правової природи правовідносин, що виникли між ним та ОСОБА_5 .

Отже, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про недоведеність існування між сторонами правовідносин саме за договорами позики, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 зазначених у спірних розписках коштів не передав, а ОСОБА_5 вказані кошти не отримував, тобто в контексті статті 1046 ЦК України фактично договори позики не можуть вважатися укладеними, оскільки не відбулася реальна передача позикодавцем позичальникові грошових коштів, яка визначає момент укладення договору позики.

Таким чином, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця за договорами позики є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Під час розгляду даної цивільної справи, ані ОСОБА_1 , ані його представник зазначені обставини не спростували.

Розподіл судових витрат по сплаті судового збору за первісним позовом, суд вирішує на підставі ст.. 141 ЦК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 .

В той же час, приходячи до висновку про відмову у задоволенні первісного позову, суд вважає що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів позики підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зокрема, частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Отже, відмовляючи у задоволенні первісного позову та дійшовши висновку, що за спірним договорами позики від 04.04.2008 та 28.12.2008 року не відбулося реального отримання грошових коштів, враховуючи оспорюваність договорів позики ОСОБА_2 , суд вбачає підстави для визнання цих правочинів недійсним з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи зустрічну позовну ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними, позивачка за зустрічним позовом посилається на те, що відповідно до ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Із пояснень та доказів наданих позивачем по основному позову у справі та його представником, в обґрунтування позовних вимог та зазначення, що ОСОБА_2 було відомо про запозичення її чоловіком ОСОБА_5 грошей за договорами позики від 04.04.2008 року та 28.12.2008 року у позивача ОСОБА_1 , не знайшло своїх підтверджень у ході розгляду справи та не підтверджується жодним доказом.

Відповідно до ч.З ст. 215 ЦПК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа запереч, його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із матеріалів справи в договорах позики від 04.04.2008 та 28.12.2008 року відсутні будь-які згоди, розписки, або оформлені окремими документами, щодо згоди ОСОБА_2 та на оформлення зазначених вище договорів позики із ОСОБА_1 , а тому суд вважає, що такі договори може бути визнано недійсним.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин у їх сукупності, суд вважає за необхідне зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити та визнати договори позики від 04.04.2008 року, 28.12.2008 року, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 недійсними.

Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики на суму 235 000 тисяч євро від 04.04.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Визнати недійсним договір позики на суму 32 000 тисячі євро від 28.12.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя: Л.М. Шум