ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 401/1599/23

провадження № 22-ц/4809/184/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2023 року у складі судді Андріянова С.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.06.2013.

14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування банку з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач при підписанні анкети заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого у подальшому збільшився до 75000 грн. 00 коп.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач станом на 21 березня 2023 року має заборгованість у розмірі 88344 грн. 08 коп., яка складається з наступного: 72333 грн. 07 коп.- заборгованість за кредитом; 16011 грн. 01 коп.- заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Зазначає, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 13.06.2013 у розмірі 88344,08 грн та витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішення Світловодського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 13 червня 2013 року в сумі 88344 грн. 08 коп. (вісімдесят вісім тисяч триста сорок чотири грн. 08 коп.) та понесені витрати на оплату судового збору в сумі 2684 грн. 00 коп. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн.), а всього 91 028 грн. 08 коп. (дев`яносто одна тисяча двадцять вісім грн. 08 коп.).

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначав, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення помилкового та неправосудного та несправедливого рішення по справі.

Зазначає, що судом не взято до уваги пропуск позивачем строку позовної давності, адже позивач просить стягнути заборгованість, яка утворилась починаючи з 10.06.2017, а тому банк міг пред`явити позов лише до 10.06.2020.

Вказує, що суд першої інстанції помилково вважав, що відповідачем укладено саме кредитний договір із встановленими умовами, а не підписано анкету-заяву. Дана обставина має істотне значення для справи.

Просив суд врахувати при розрахунках, що ним ??із 01.06.2015 по 31.05.2019 сплачено за тілом кредиту 418 746 грн. 14 коп., ??із 01.06.2019 по 21.03.2023 - 783 445 грн.69 грн., що значно перевищує кредитний ліміт, максимальний розмір якого становить 75 000 грн. на 20.12.2022.

Зауважив, що сплачені ним кошти у розмірі 418 746,14 грн. + 783 445,69 грн. значно перевищують кредитні кошти, які були надані позивачем, а тому вважає, що він повністю розрахувався по тілу кредиту і загалом. Зазначене вказує на відсутність заборгованості по кредиту.

Крім того, вважає, що доказів того, що відповідач був проінформований про зміни умов кредитування з використанням кредитної картки, позивач суду не надав.

Звертає увагу суду на те, що додані до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг взагалі не містять його підпису, а інформація про паспорт споживчого кредиту у анкеті-заяві від 13.06.2013 відсутня.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують його правильних висновків. Зауважив, договір, укладений між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк», повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Вказує, що доводи відповідача щодо незастосування судом строку позовної давності є помилковими, оскільки згідно виписки по кредитному договору встановлено, що останній платіж на погашення кредиту вносився безпосередньо відповідачем 23.02.2022 у розмірі 600,00 грн.(поповнення готівкою своєї карти в терміналі), що є підставою для переривання перебігу строку позовної давності. У зв?язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своїй апеляційній скарзі невідповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Вважає безпідставними доводи відповідача щодо переплати по кредитному договору, оскільки відповідачем не надано розрахунку такої переплати як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції та суми, як зазначає відповідач взяті з розрахунку заборгованості щодо погашення тіла кредиту, відповідно вони і вказують, що скільки було використано тіла кредита відповідачем та скільки було і погашено, в графі відсотки відсутні суми щодо погашення кредиту, які могли б свідчити про переплату кредиту.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

13 червня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого, відповідачу було відкрито кредитних рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт.(а.с.24).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75000 грн. 00 коп. (а.с.22)

Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредитного ліміту, що підтверджується підписом в заяві разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку».

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», станом на 21 березня 2023 року відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 88344 грн. 08 коп., яка складається з: 72333 грн. 07 коп. - заборгованість за кредитом; 16011 грн. 01 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.(а.с.16-21)

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду цим вимогам відповідає не у повному обсязі, а тому апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що 13.06.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка містить його анкетні дані та підпис.

Факт отримання відповідачем коштів в АТ КБ «ПриватБанк» не заперечується відповідачем.

При цьому, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 30.05.2011 року не містить жодної інформації щодо укладення між сторонами саме кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів або ж кредитної картки з встановленим на ній кредитним лімітом, із визначенням порядку погашення заборгованості за кредитом та встановлення відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з цим ця Заява не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки не містить жодної інформації щодо предмету доказування у спорі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, та Умови та правила надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Тобто, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил налання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та неустойка за порушення строків виконання зобов`язань, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Отже, відсутні підстави вважати, що, при підписанні Анкети-заяви від 13.06.2013, сторони обумовили у письмовому вигляді умови кредитного договору, у тому числі й ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку, відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.

З вказаної виписки, вбачається, що відповідач після отримання картки за період з 13.06.2013 по 24.03.2023 за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 21 березня 2023 року має заборгованість у загальному розмірі 88 344,08 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 72 333,07 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 16 011,01 грн.

Такий розмір заборгованості було обґрунтовано долученим до позову розрахунком заборгованості за договором б/н від 13.06.2013 станом на 21.03.2023 (а.с.16-21) та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 13.06.2013 24.03.2023

Тому, колегія суддів, дослідивши розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , долучений до позовної заяви банком, вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності заборгованості за тілом кредиту.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за тілом кредиту наданим АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 72 333,07 грн.

Відповідно до висновку Касаційної цивільної палати № 755/7704/15-ц Верховного Суду викладеного у постанові № від 23 січня 2018 року, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд, зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, без їх перевірки та без дослідження і врахування розрахунку складеного позивачем.

В даному випадку відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПриватБанк» при укладенні договору з ОСОБА_1 дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування в частині нарахування відсотків та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Тому вимоги банку про стягнення 16 011,01 грн. за нарахованими відсотками за користування кредитом задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом позовної давності не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки останній платіж на погашення кредиту вносився відповідачем 23.02.2022 у розмірі 600,00 грн. що є підставою для переривання перебігу строку позовної давності.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення згідно ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, шляхом зменшення розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 72333 грн. 07 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06.11.2023 задоволено клопотання ОСОБА_1 та розстрочено йому сплату судового збору в розмірі 4026,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2023 року до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Отже, судові витрати у цій справі, стягнуті судом першої інстанції з відповідача на користь позивача та ті, що підлягали сплаті відповідачем при подані апеляційної скарги, підлягають перерозподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із зазначеним колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» та зменшує цей розмірі з 2684,00 грн до 2197,66 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (81,88 %).

Також, в дохід держави колегія суддів стягує судовий збір, який підлягав сплаті при подані апеляційної скарги з відповідача в дохід держави у розмірі 3296,49 грн. та з позивача АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави - 729,51 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 13 червня 2013 року в розмірі 72333 грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 2197 грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3296 гривень 49 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 729 грн. 51 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний