Справа № 635/2749/23
провадження № 2/632/57/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" квітня 2024 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Библіва С.В., за участю секретаря Кузьменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайському Лозівського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

У С Т А Н О В И В :

25 липня 2023 року до Первомайського міськрайонного суду Харківської області за підсудністю з Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який у встановлені у договорі позики строки заборгованість не повернув, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Просив стягнути борг у сумі 20 200,00 грн., пеню у сумі 48 914,00 грн., судовий збір у сумі 1073, 60 грн. та витрати за надання правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 07 вересня 2023 року, проведення якого було відкладено двічі на 14 листопада 2023 року та на 08 січня 2024 року на підставі клопотань відповідача.

08 січня 2024 року підготовче засідання у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 27 лютого 2024 року і у зв`язку із неявкою відповідача було відкладене на 18 квітня 2024 року.

11 серпня 2023 року відповідачем по справі наданий відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що не погоджується із співмірністю з високими штрафними санкціями, розмір яких, у двічі перевищує суму заборгованості і не відповідає ч. 3 ст. 331 ЦК України, оскільки розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та, за наявності інших обставин, які мають істотне значення, просив відмовити позивачу у позові. Також, просив застосувати строк позовної давності, як на суму основного боргу, так і на суму пені.

В матеріалах справи також міститься відповідь позивача на відзив, в якому зазначено, що вказаною позикою сторонами не передбачалось сплати боргу частинами чи періодичними платежами, а кінцевий термін сплати становить 10.05.2020 року. Строк позовної давності, як за основною сумою боргу, так і за пенею згідно ст. 625 ЦК України не сплив, оскільки зобов`язання не виконане.

У судове засідання належним чином повідомлений позивач не з`явився, однак від нього до суду надійшло клопотання з проханням розглянути справу у його відсутність та відсутність його представника адвоката Щита І.А., на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не прибув, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши позовну заяву, відзив на позов та відповідь на відзив, дослідивши інші докази та матеріали справи в сукупності та окремо, встановив обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобв`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 07 березня 2020 року ОСОБА_2 під розписку у борг отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 28 000,00 грн. на строк до 10 травня 2020 року та у разі несвоєчасного повернення зазначеної суми ОСОБА_2 зобов`язується виплатити пеню у розмірі 1% від залишку невиплаченої суми боргу за кожний тиждень прострочення виплати, що підтверджується розпискою (а.с.4). Грошові кошти були передані позивачем відповідачу в момент підписання розписки, що вказує на виконання позивачем своїх зобов`язань за договором позики у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від виконання зобов`язання, в силу положень ст. 525 ЦК України, не допускається.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з вимоги про повернення коштів за договором позики, так і з тексту самої позовної заяви, ОСОБА_2 за період з 2021 по 2022 роки частково сплатив частину боргу у сумі 7 800,00 грн. (платежі від 10.05.2021 року на суму 3 000,00 грн., від 08.08.2021 року на суму 2 800,00 грн., від 30.04.2022 року на суму 2 000,00 грн.).

Станом на 01.05.2023 року загальна сума заборгованості за позикою складає 20 200,00 грн.

Сума ж пені, вирахувана позивачем складає 48 914,00 грн., а (а.с.5) з розрахунком періодів прострочення: на 31.12.2020 року складає 30 тижнів+4 дні: - прострочення сплати боргу на 10.05.2021 року складає 18 тижнів+4 дні, залишок боргу складав 28 000,00 грн., термін прострочення складав 18 тижнів, що дорівнює 18% - сума пені складає 5 040,00 грн.; - прострочення сплати боргу на 08.08.2021 року складає 31 тиждень+3 дні, залишок боргу складав 25 000,00 грн., термін прострочення складав 31 тижнів, що дорівнює 31% - сума пені складає 7 750,00 грн.; - прострочення сплати боргу на 30.04.2022 року складає 69 тижнів+2 дні, залишок боргу складав 22 200,00 грн., термін прострочення складав 69 тижнів, що дорівнює 69% - сума пені складає 15 318,00 грн.; - прострочення сплати боргу на 01.05.2023 року складає 103 тижні+1 день, залишок боргу складав 20 200,00 грн., термін прострочення складав 103 тижні, що дорівнює 103% - сума пені складає 20 806,00 грн. Тобто загальна сума пені складає 48 914,00 грн.,

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Тобто, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у зв`язку з не виконанням зобов`язань за договором позики (розпискою) від 07 березня 2020 відповідач ОСОБА_2 , має перед позивачем станом на 01.05.2023 року заборгованість за сумою позики 20 200,00 грн., тобто відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, позику повністю не повернув. Несплата відповідачем повної суми боргу з моменту настання права вимоги з 10.05.2020 року по 01.05.2023 року є простроченням виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Сума заборгованості складає 20 200,00 грн. і вказану суму суд вважає правильною з урахуванням проведених сплат відповідачем, чого не заперечує і сам відповідач, тому? у цьому розмірі ця заборгованість має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Стосовно пені, суд має зазначити наступне:

відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Такі проценти за користування грошовими коштами даним договором позики не передбачені, та і сам позивач не просить їх стягнути у позовній заяві.

Вказаним договором встановлено сплату пені в розмірі 1% від залишку не виплаченої суми боргу за кожний тиждень прострочення виплати.

Таким чином, суд робить висновок, що вказана у договорі пеня є нічим іншим, як процентами, передбаченими у якості відповідальності за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції позивач не просить, а інший розмір процентів, як зазначалося вище, договором встановлено.

Суму процентів позивач визначив у розмірі 48914, 00 грн. станом на 01.05.2023 року з урахуванням часткових сплат відповідачем всього в розмірі 7 800,00 грн. (платежі від 10.05.2021 року на суму 3 000,00 грн., від 08.08.2021 року на суму 2 800,00 грн., від 30.04.2022 року на суму 2 000,00 грн.).

З розрахунком процентів суд не може в повній мірі погодитися, бо позивач їх вирахував станом на 01.05.2023 року, а не станом до 24.02.2022 року. Так, відповідно до п. 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

З урахуванням викладеного суд вважає, що сума процентів, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача має становити - 24026,00 грн., з якої:

сума простроченої заборгованості у розмірі 28000,00 була несплачена протягом 52 тижнів (по10.05.2021 року), що складає 52% і становить 14560,00 грн.;

сума простроченої заборгованості у розмірі 25000,00 була несплачена протягом 13 тижнів (по 08.08.2021 року), що складає 13% і становить 3250,00 грн.;

сума простроченої заборгованості у розмірі 22200,00 була несплачена протягом 28 тижнів (по 23.02.2022 року), що складає 28% і становить 6216,00 грн.

Відповідачем заявлене клопотання про застосування строку позовної давності, як загальної, так і спеціальної, яке суд має залишити без розгляду з огляду на те, що цей строк не сплинув.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України).

Ця позовна давність застосовується і до кредитних правовідносин, в даному випадку за договором позики. Строк пред`явлення вимоги за договором позики почався перебігати з дня настання прострочення виконання зобов`язання позичальником, а це з 10.05.2020 року, а з позовом позивач звернувся до суду 02.05.2023 року, тобто трирічний строк не сплив.

Щодо строку позовної давності за процентами слід зазначити, що гідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, щодо правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За викладених підстав, суд доходить висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на повернення грошових коштів у загальному порядку, окрім судового.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики в повному обсязі та процентів за прострочення її повернення - частково, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги у визначеному судом обсязі, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача на 63,99%, тому, сума судового збору, яка має бути стягнена з відповідача на користь позивача має становити відповідно 687,00 грн.

Позивач також заявив про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн., які просив стягнути з відповідача., про що суд має зазначити наступне.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Представником позивача надані судові ордер про на представлення правничої допомоги позивачеві адвокатом Щитом І.А. (а.с.8); акт прийому-передачі наданої допомоги від 18.04.2024 року з детальним описом наданих послуг та розрахунок їхньої суми, а також квитанцію про їхню оплату на суму 7000,00 грн.

Дана сума, на думку суду, є співмірною із заявленими вимогами та відповідає складності проведеної роботи.

Оскільки позов задоволено на 63,99%, то розмір правничої допомоги, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становитиме 4479,30 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: сума боргу за договором позики в розмірі 44226,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4479,30 грн., а також судовий збір в розмірі 687,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9-13, 81, 200, 247, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 207, 526, 530, 549, 551, 625, 1046,1047,1048, 1049,1050 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07 березня 2020 року у сумі 44 226, 00 грн., яка складається з: 20 200,00 грн. - суми основного боргу; 24 026,00 грн. процентів.

В іншій частині заявлених позовних вимог позивачеві у задоволенні відмовити.

Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 687,00 грн. та витрати з надання професійної правничої допомоги у сумі 4479,30 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня виготовлення його повного тексту.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер відсутній.

Повний текст рішення виготовлено 23.04.2024 року.

Суддя: С. В. Библів