У Х В А Л А

19 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 604/182/23

провадження № 61-1970ск24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Скалатської міської ради Тернопільської області, державного реєстратора Скалатської міської ради Тернопільської області Гловінської Марії Степанівни про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, припинення та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Скалатської міської ради Тернопільської області, державного реєстратора Скалатської міської ради Тернопільської області Гловінської М. С. про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, припинення та скасування державної реєстрації права власності.

Позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення міської ради від 14 лютого 2019 року № 1674 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 в межах населеного пункту; припинити та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером - :02:001:0442.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 січня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.

03 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 січня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просила скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 січня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме, запропоновано: здійснити доплату судового збору та надати платіжний документ на підтвердження його сплати; подати нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням конкретної (конкретних) підстави (підстав) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та її (їх) належним обґрунтуванням; уточнити прохальну частину касаційної скарги, з урахуванням статті 409 ЦПК України.

29 березня 2024 року засобами поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 28 лютого 2024 року, ОСОБА_1 подала оригінал платіжного документу про сплату судового збору, уточнену редакції касаційної скарги та її копії, відповідно до кількості осіб, які приймають участь у справі.

В уточненій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 вказує, що оскаржує рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 січня 2024 року.

Однак, вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали від 28 лютого 2024 року та не усунула недоліки касаційної скарги повністю.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 цього Кодексукасаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Перша редакція касаційної скарги ОСОБА_1 зводилась до викладення фактичних обставин справи, незгоди позивача із оскаржуваними рішеннями судів попередніх інстанцій, заявник узагальнено посилалась на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не вказувала конкретних підстав касаційного оскарження з їх належним обґрунтуванням.

Вказане свідчило про формальний підхід скаржника до належного оформлення касаційної скарги в частині обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року заявнику було надано строк подати нову редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретної (конкретних) підстави (підстав) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та її (їх) належним обґрунтуванням.

Однак, в уточненій редакції касаційної скарги, поданій 29 березня 2024 року, ОСОБА_1 вищевказані недоліки не усунула.

Також, ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали Верховного Суду від 28 лютого 2024 року в частині уточнення прохальної частини касаційної скарги, з урахуванням статті 409 ЦПК України.

Заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 січня 2024 року, однак не зазначає, яке судове рішення вона просить ухвалити щодо свого позову.

Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали Верховного Суду від 28 лютого 2024 року, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Скалатської міської ради Тернопільської області, державного реєстратора Скалатської міської ради Тернопільської області Гловінської Марії Степанівни про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, припинення та скасування державної реєстрації права власності,визнати неподаною та повернути.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко