Справа № 758/8635/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Будзан Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання - Соколовської А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідачки на своє утримання як непрацездатного чоловіка аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 6500 грн. щомісячно з моменту звернення до суду із позовом і довічно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2007 року. Під час перебування у шлюбі, 13 вересня 2022 року, позивач потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та отримав значні ушкодження здоров`я, зокрема, перелом ноги, черепно мозкову травму та інсульт. У зв`язку з отримання ушкоджень позивача визнано особою з інвалідністю І групи довічно. На даний час позивач потребує допомоги та догляду, однак дружина у добровільному порядку фінансової допомоги не надає, натомість він спільну дитину утримував фінансово. Позивач перебуває у закладі для осіб похилого віку та інвалідів, які не здатні до самообслуговування. Щомісячна сума утримання у закладі дорівнює 6500 грн. На лікування та харчування позивач витрачає 8500 грн. Фінансову допомогу позивачу надає брат ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 . Самостійно сплачувати такі грошові кошти позивач не має змоги. Вказує, що на даний час отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю у розмірі 2760 грн. Однак пенсія не забезпечує достатній мінімум для проживання. У зв`язку з чим, позивач вважає, що на підставі ст. 75 СК України, має право на утримання від відповідачки, оскільки став непрацездатним протягом одного року від дня розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 16 січня 2024 року вказану цивільну справу прийнято до провадження суддею Будзан Л.Д. та призначено розгляд у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачкою у порядку ст. 178 ЦПК України, надано до суду відзив на позовну заяву, в якому заначено про невизнання позовних вимог з огляду на наступне. Так, відповідачка вказує, що проживає разом зі спільною з позивачем дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та братом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . А отже власного житла відповідачка не має, оскільки проживає з донькою в будинку своїх батьків. 20 грудня 2022 року рішенням Бориспільського районного суду Київської області по справі 359/7856/22 шлюб між сторонами розірвано. З позовом про розірвання шлюбу відповідачка звернулась до суду в жовтні 2022 року, а отже, станом на жовтень 2022 року між сторонами шлюбні відносини вже були припинені. Також, вважає безпідставними твердження позивача щодо утримання спільної доньки, оскільки за час навчання дитини у школі відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надавав, успіхами дитини не цікавився, доказів такого суду не надав. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позов. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення учасників прави, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року, що не оспорювалось сторонами у судовому засіданні.

З копії довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 770600 вбачається, що ОСОБА_4 встановлено І групу інвалідності з 06.06.2023 довічно.

З копії довідки ГУ ПФУ в м. Києві вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві як пенсіонер по інвалідності з 06.06.2023 довічно, не працює, отримує пенсію у розмірі 2760 грн.

Тобто, позивач дійсно є непрацездатним і його непрацездатність настала після розірвання шлюбу, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Однак, чинне законодавство передбачає утримання непрацездатного подружжя не імперативно, а лише за умови, коли інший із подружжя може надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено на 2024 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 2093 гривні.

Так в судовому засіданні встановлено, що розмір пенсії позивача складає 2760 грн., що не оспорювалось сторонами у судому засіданні.

Отже, на час звернення з позовом до суду позивач отримував пенсію по інвалідності в розмірі 2760 грн., а тому, його доходи забезпечували йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим, позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Суд не приймає до уваги договір про надання послуг від 20 грудня 2022 року, укладений між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 , наданий стороною позивача на підтвердження понесення щомісячних витрат на проживання в закладі для осіб які не здатні до самообслуговування у розмірі 6500 грн., оскільки позивачем не надано суду доказів фактичного понесення витрат за цим договором.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи сторони позивача про понесення щомісячно витрат на лікування та харчування, оскільки позивачем на підтвердження не надано суду відповідних доказів.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Шляхом повного, всебічного, неупередженого дослідження матеріалів справи, вивчення кожного доказу окремо та всіх доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 76, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брати участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 22 квітня 2024 року.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Леся БУДЗАН