Провадження № 2/357/1180/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4292627 від 10.06.2021 року в сумі 48 805,12 грн., та просили відшкодувати понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2684,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та позичальником ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4292627. Відповідно до умов Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно до положень договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 14800,00 гривень, строк кредиту становить 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,90 в день та застосовується у межах строку кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація.

Відповідно до умов Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту.

ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 4292627 від 10.06.2021 виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 14800,00 гривень відповідачу, що підтверджується платіжним дорученням.

04.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4292627 від 10.06.2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та позичальником ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4292627 від 10.06.2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .

У порушення умов кредитного договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 28.09.2023 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 48 805,12 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту 14800,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 33 744,00 0грн.; нараховані 3% річних 24,32 грн.; інфляційні витрати 236,80 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 805,12 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. і на правову допомогу у розмірі 13000, грн.

20.03.2024 року представником відповідача адвокатом Павлецькою М.А. на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

На думку сторонир відповідача, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відповідно до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», адже лише первинні документи, які фіксують факти здйснення господарських операцй та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Необхідність дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 30.01.2018р. в справі №161/16891/15-ц. Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018р. в справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Таким чином, позивач звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від ТОВ «Вердикт Капітал»,яке всвою чергу повинно було отримати від ТОВ «Авентус Україна» первинні документи, які підтверджують перерахування суми кредиту на вказані в кредитному договорі реквізити. Представник вважає, що лист ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішність операцій згідно договору з від ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08.07.2020 р., є неналежним доказом підтвердження перерахунку коштів відповідачці, оскільки наявна в ньому інформація не підтверджена первинними документами.

А отже, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту в ТОВ «Авентус Україна», в зв`язку з чим просила відмовити в позові ТОВ «Авентус Україна» .

15.04.2024 року представником відповідача адвокатом Павлецькою М.А. на адресу суду направлено письмові пояснення по справі, в яких представник відповідача повідомила, що з матеріалів справи, а саме з Картки обліку договору № 4292627 від 10.06.2021 року, вбачається, що проценти за користування позикою до 09.07.2021 становлять 4639,80 грн., заборгованість за сумою позики 14 800 грн. Таким чином, позивач неправомірно просить стягнути з відповідача на користь позивача забргованість у сумі 48 554 грн., оскільки, сума кредиту складає 14 800 грн., а проценти 4639,80 грн., разом 19439,80 рн., з яких 4639,80 грн. було сплачено, а відтак загальна сума до стягнення складає 14 800 грн.

З урахуванням викладеної позиції просила позовні вимоги ТОВ «Авентус Україна» до ОСОБА_1 задовольнити частково та зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1000 грн.

10.01.2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с.60).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовних вимог вказав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи. Представник відповідача направила суду відзив по справі.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні в справі матеріали, письмово викладену позицію сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб - сайт або мобільний додаток, було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4292627, за яким Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати й повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до п.п. 1.3-1.5 договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 14 800,00 грн., строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована.

Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики, шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 14 800,00 грн.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту вбачається, що сума/ліміт кредиту складає 14 800,00 грн., строк кредитування: 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою, відсотків річних: 24079,41 %; реальна річна процентна ставка за зниженою ставкою, відсотків річних: 2659,94 %. Стандартна процентна ставка, відсотків річних (застосовується протягом строку кредиту, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, в період пролонгації та авто пролонгації) 693,50% (1,90% в день); знижена процентна ставка, відсотків річних (застосовується протягом початкового строку кредиту, а у випадку пролонгації до дати пролонгації, якщо споживачем виконані умови для отримання знижки на стандартну процентну ставку, зокрема протягом строку кредиту (+3 дні) здійснено повне погашення заборгованості або пролонгацію строку кредиту) 381,43 % річних (1,045% в день) (а.с. 10-12).

Вищевказаний Договір № 4292627 про надання споживчого кредиту від 10.06.2021 року укладений за допомогою електронного підпису (в електронній формі ).

Згідно з довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» за вих. № 2478 від 21.03.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» () повідомляє про успішність наступної операції, згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20 - П від 08.07.2020 року, транзакція № 954146436 на суму 14800,00 грн., та номер картки НОМЕР_1 (а. с.20).

Згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 28 вересня 2023 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр» становить 48 805,12 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 14 800,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 33 744,00 грн.; нараховані 3% річних 24,32 грн.; інфляційні витрати 236,80 грн. (а.с.23).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням відповідачем своїх персональних даних.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе було без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу особою на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Таким чином, не має сумнівів щодо укладення відповідачем зазначеного договору позики.

Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і вона мала можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надала. Також, відповідач не надала доказів звернення до правоохоронних органів з приводу незаконного використання її персональних даних, укладення від її імені договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання, відповідач в свою чергу, не виконує зобов`язання за вищевказаним договором, у зв`язку з чим має заборгованість з повернення тіла кредиту та процентів, що передбачено умовами укладеного договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Встановлено, що 04.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с. 24-26).

Відповідно до Реєстру боржників від 04.02.2022 року до договору факторингу № 04-02-01/2022 від 04.02.2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 48 544,00 грн., з яких 14800,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 33 744,00 грн. сума заборгованості за процентами (а.с. 27).

Позивачем додано до позовної заяви картку обліку договору за укладеним договором№ 4292627 від 10.06.2021 року (а.с. 12-18).

Встановлено, що 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, у відповідності до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с. 3-32).

Відповідно з Реєстру прав вимоги від 10.01.2022 року до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 48 805,12 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 14 800,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 33 744,00 грн.; 261,12 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно ст. 625 ЦК України (а.с.34 зворот,, 35).

Встановлено, що всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Коллект Центр», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому, враховуючи, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 800,00 грн.

З приводу нарахування процентів за кредитним договором, суд зазначає наступне.

Згідно п.1.3-1.5 договору про споживчий кредит, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредит надається строком на 30 днів; датою повернення кредиту є 10.07.2021р.; загальна вартість кредиту для позичальника становить 14 800,00 грн.; проценти за користування кредитом сстановить 4639,80 грн. ; загальна вартість кредита 19 439,80 грн. Такий же строк користування кредиту і його вартість обумовлена сторонами договору в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору та паспорт споживчого кредиту), які є невід`ємними частинами договору про споживчий кредит.

Тому на думку суду, саме такий розмір заборгованості відповідача, з урахуванням строку кредитування у 30 днів, є доведеним. Позивачем не надано будь-яких доказів, що позичальником було пролонговано строк кредитування в порядку, визначеному п. 4.2.1. - 4.2.4 кредитного договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині тіла кредиту в повному обсязі та часткового задоволення вимог в частині нарахованих відсотків за кредитним договором.

Суд при вирішенні справи керується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

В постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Стосовно позовних вимог позивача в частині нарахованих інфляційних втрат в розмірі 236,80 грн. та 3% річних в сумі 24,32 грн. від простроченої суми зобов`язання по кредиту, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) зазначено, що: «цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку салати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем

З наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 22), слідує, що вони нараховані позивачем за період з 04.02.2022 року по 23.02.2022 року.

Отже, правова природа правовідносин за статтею 625 ЦК України розповсюджується та можуть нараховуватись на суму основного зобов`язання на інші суми, які підлягають поверненню за весь час прострочки, але в даному випадку, по 23.02.2022 року.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язанняяк спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштіву наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (пост. ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15).

Суд погоджується з доданим позивачем розрахунком інфляційних нарахувань та 3% річних в межах заявлених вимог.

Оскільки у відповідача, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано з боку останнього, дійсно існує заборгованість за вказаним Договором про надання споживчого кредиту, позивач має право вимагати від відповідача сплати сум у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Тому, з урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 236,80 грн. та 3% річних в сумі 24,32 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 19 700 грн.92 коп., який складається із заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 14 800,00 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 4639,80 грн.; інфляційні втрати в розмірі 236,80 грн. та 3% річних в сумі 24,32 грн. .

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 грн.

Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, укладений з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прейскурант послуг даного адвокатського об`єднання; заявка на надання юридичної допомоги від 18 серпня 2023 року та акту №2 від 22 серпня 2023 року, згідно з якими загальна вартість правничої допомоги становить 13000,00 грн. та складається з надання усної консультації в сумі 3000,00 грн. і за складення позовної заяви в сумі 10000,00 грн. (а.с.47,48, 49-52).

25.08.2023 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на рахунок Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» сплачено суму 50000 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023р. про надання правової допомоги (а.с. 49).

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказувала на неспівмірність заявлених позивачем витрат на правову допомогу зі складністю справи, часом витраченим на виконання робіт, обсягом виконання робіт та ціною позову.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи, віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат має бути стягнений, але у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, та оскільки позов задоволено на 40,36 % (19 700,92 грн. х 100 : 48 805,12 грн. ), то судові витрати з правничої допомоги і судового збору становитимуть 6330,06 грн. грн. (15 684,00 грн. х 40,36 % :100), що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 /РНОКПП НОМЕР_2 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" // заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4292627 в розмірі 19 700 грн.92 коп. (дев`ятнадцять тисяч сімсот гривень, 92 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 /РНОКПП НОМЕР_2 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" // - 6330,06 грн. (шість тисяч триста тридцять гривень, 06 копійок) - кошти по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» / місцезнаходження, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 44276926/.

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 / адреса реєстрації: АДРЕСА_1 /

З урахуванням ч.3 ст.124 ч.6 ст.259 повний текст рішення суду виготовлений 22.04.2024 року.

Суддя О. Я. Ярмола