Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2024 Справа №607/19163/23 Провадження №2/607/448/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання права користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання права користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що в житло за адресою АДРЕСА_1 , на підставі ордера № 26, виданого 03 листопада 2014 року Тернопільським міжрайонним управлінням водного господарства, вселився ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_1 .

03 березня 2016 року Тернопільська міська рада прийняла рішення № 7/6/64, яким погодила прийняття в комунальну власність міста гуртожитку Державного агентства водних ресурсів України за адресою вул. Текстильна №30а, м. Тернопіль.

18 травня 2016 року виконавчий комітет Тернопільської міської ради рішенням № 447 затвердив акт приймання-передачі вказаного гуртожитку у комунальну власність міста.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з серпня 2017 року проживають в квартирі АДРЕСА_2 , за згодою ОСОБА_5 .

Квартира АДРЕСА_2 загальною площею 25,1 кв.м., складається з однієї житлової кімнати площею 13,5 кв.м.

Позивачі за власні кошти благоустроїли квартиру, зробивши всі необхідні ремонтні роботи.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Квартира АДРЕСА_2 перебуває у власності Тернопільської міської територіальної громади від імені якої діє Тернопільська міська рада. Право власності на цю квартиру ні за ким не зареєстроване, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27 вересня 2023 року № 378302926.

Позивачі зверталися до відповідачів з проханням визнати за ними право користування квартирою АДРЕСА_2 . Однак, їм в усній формі відмовлено та рекомендовано звертатися в суд для вирішення питання.

З урахуванням викладеного, позивачі просять суд винести рішення яким визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання права користування житлом залишено без руху.

23 жовтня 2023 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивачів, адвокатки Островської О. Н. на виконання ухвали суду від 09 жовтня 2023 року.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/19163/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

20 березня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивачів, адвокаткою Острозькою О. Н. подано додаткові пояснення.

У судовому засіданні, яке відбулося 22 листопада 2023 року суд протокольною ухвалою без видалення до нарадчої кімнати закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

Представник позивач ів, адвокатка Островська О. Н. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради Черніцький В. Р. у судове засідання не з`явився, проте подав клопотання у якому просив проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача. При вирішенні спору покладається на думку суду.

Допитана у судовому засіданні 22 грудня 2023 року свідок ОСОБА_6 суду показала, що її син ОСОБА_1 разом із невісткою ОСОБА_2 та дітьми проживають за адресою АДРЕСА_1 . Це житло отримав чоловік працюючи водієм у водному господарстві, йому дали одну кімнату і діти там поселилися. Син з невісткою провели ремонт цього житла, поміняли вікна, двері. Поселилися наприкінці літа 2017 року і до цього часу там проживають. У помешканні облаштовано кімнату, кухню, коридор і санвузол.

Допитана у судовому засіданні 22 грудня 2023 року свідок ОСОБА_7 суду показала, що є сестрою позивача ОСОБА_1 , який з сім`єю проживає за адресою АДРЕСА_1 . Це житло отримував їх батько ОСОБА_5 , який працював водієм у Тернопільському водному господарстві. Там є кімната, кухня, санвузол. З серпня 2017 року брат проживає за вже вказаною адресою разом із сім`єю і на даний час продовжує там проживати.

Допитана у судовому засіданні 22 грудня 2023 року свідок ОСОБА_8 суду показала, що є колегою по роботі ОСОБА_2 . З 2018 року свідок обізнана про те, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 , оскільки гостювала у колеги вдома. Це однокімнатна квартира, на другому поверсі, де облаштовано кухню, невеликий коридор і санвузол. Житло повністю придатне для проживання.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини

Згідно ордеру № 26, він виданий 03 листопада 2014 року Тернопільським міжрегіональним управлінням водного господарства ОСОБА_5 , який працював в Тернопільському обласному управлінні водних ресурсів, на право поселення для проживання в гуртожитку по АДРЕСА_1 . Також у ордері є графа для зазначення членів сім`ї, але відомості у даній графі відсутні. Цей ордер є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 роки помер ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом, виданим 21 вересня 2022 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Зі змісту рішення Тернопільської міської ради № 7/6/64 від 03 березня 2016 року вбачається що Тернопільська міська рада погодилася прийняти в комунальну власність міста гуртожиток Державного агентства водних ресурсів України за адресою вул. Текстильна, 30а, та доручила виконавчому комітету міської ради спільно із Тернопільським обласним управлінням водних ресурсів (балансоутримувачем гуртожитку) оформити прийняття передачу вказаного гуртожитку в порядку визначеному чинним законодавством.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 447 від 18 травня 2016 року затверджено акт прийому - передачі житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 у комунальну власність міста.

Зі змісту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 348302926, сформованої 27 вересня 2023 року вбачається що відсутні відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06 жовтня 1981 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

03 червня 2006 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 03 червня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 04 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 11 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Згідно паспорта громадянина України НОМЕР_5 , виданого 26 червня 1998 року Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_1 , місцем його реєстрації з ІНФОРМАЦІЯ_5 є АДРЕСА_4 .

Згідно паспорта громадянина України НОМЕР_6 , виданого 28 грудня 2008 року Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_5 з 08 серпня 2000 року.

Зі змісту довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 , виданої 01 вересня 2021 року відділом реєстрації проживання особи за № 12184084/28-03, вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 з 01 липня 2006 року.

Право власності на квартиру по АДРЕСА_5 , де зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належить ОСОБА_10 , що вбачається з договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Білецькою Н. А. 20 грудня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 11022 та свідоцтва про право власності на частину квартири, посвідченого приватним нотаріусом Білецькою Н. А. 20 грудня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 11019. частина цієї квартири зареєстрована міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_10 і записана в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 402 09 січня 2004 року.

За встановлених обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будьякими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Частиною першою ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути вселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 62 ЖК УРСР передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства.

На підставі ч. 2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб.

Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (ст. 106 ЖК УРСР).

Згідно правової позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-60 цс12 від 11 липня 2012 року, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати,чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні,чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР» визначено, що в силу ст. 61 ЖК УРСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму житлового приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК УРСР належною стороною повинен бути відповідній орган чи власник житлового фонду.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі вселилися у житло за адресою АДРЕСА_1 на підставі згоди наймача приміщення ОСОБА_5 , який помер. ОСОБА_1 є сином померлого, ОСОБА_2 - його невісткою, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 приходились померлому внуками. Відповідно ОСОБА_7 та ОСОБА_2 вселившись в це жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набули рівного з наймачем права користування ним. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно, а відтак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також набули права користування житлом за адресою АДРЕСА_1 . При вселенні між ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та наймачем не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. З серпня 2017 року позивачі з дітьми постійно проживають за цією адресою.

Водночас, спір щодо права користуватись жилим приміщенням за вищевказаною адресою виник між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та органом місцевого самоврядування в особі Тернопільської міської ради та виконавчого комітету Тернопільської міської ради, які не визнають права користування позивачів житлом за адресою АДРЕСА_1 , яке є комунальною власністю міста.

Відповідно до ч. 5 ст. 16, підпункту 1 пункту а) ст. 29, ч. 5 ст. 60 Закону « Про місцеве самоврядування» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження , в тому числі і управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі просить визнати за ними право користування житловим приміщенням, оскільки вони вселилися у житло зі згоди наймача, місце свого постійного проживання не змінювали з 2017 року, хоча і зареєстровані за різними адресами. Тобто, позивачами фактично ставиться питання про визнання їх наймачами жилого приміщення за вищевказаною адресою шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права користування житлом (квартирою, кімнатою) АДРЕСА_2 .

Обраний позивачами спосіб захисту свого права узгоджується з нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі визнання права.

Визнання права позивачів на користування житлом за вищевказаною адресою автоматично породжує право на їх реєстрацію.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються: документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України).

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду становить джерело права при розгляді справ вітчизняними судами: «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд дійшов висновку про підставність заявленого позову та його задоволення в повному обсязі шляхом визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права користування житлом (квартирою, кімнатою) АДРЕСА_2 .

У зв`язку з тим, що позивачі не заявили вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право користування житлом (квартирою, кімнатою) АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивачі:

ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ;

ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ,

які діють в своїх інтересах та в інтересах:

ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ;

ОСОБА_4 ,РНОКПП: НОМЕР_10 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідачі:

Тернопільська міська рада, , адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, буд. 5, м. Тернопіль, 46001;

виконавчий комітет Тернопільської міської ради, , адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, буд. 5, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.