Номер провадження: 22-ц/813/3644/24
Головуючий у першій інстанції Луняченка В.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року у складі судді Луняченка В.О.,

встановив:

У вересні 2023 року, Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплової енергії в сумі 43390,92 грн. та судових витрат у вигляді сплаченого судового збору 2684 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , як споживач теплової енергії, що підтверджується наявним особовим рахунком відкритим на її ім`я, споживаючи вказані житлово-комунальні послуги не виконує своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг внаслідок чого за період з вересня 2016 року по травень 2023 року виникла заборгованість у зазначеному вище розмірі, підтвердженням чого є наданий реєстр нарахувань та сплат по абоненту .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року позовну заяву Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за теплову енергію, за період з 01.09.2020 по 31.05.2023, у розмірі 19392,14 гривень та судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 1 180,96 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року в частині задоволених позовних вимог КП «Теплопостачання міста Одеси» та ухвалити в цій частині нове рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що всупереч п. 3,5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, ч.2, 5 ст. 32 Закону України №1875-IV, п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, ч.4 ст. 9 Закону України №2189-VIII, п. 18, 31, 32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», сума, що стягується є необґрунтованою законом, відсутні показання засобів обліку (кількісні показники), тарифи, особливості обліку, перелік послуг та витрат виконавця, тобто стягнення за відсутністю факту споживання за законом.

Також апеляційна скарга мотивована тим, що 05.10.2023 ОСОБА_1 зареєструвала особистий кабінет на https://cabinet.teplo.od.ua/ за особистим рахунком по абоненту № НОМЕР_1 . Проте у вказаному кабінеті відсутні: договір, відомості про облікові прилади, показання лічильнику, порядок обліку, тарифи, умови для будинку. Нарахування починаються з січня 2019 року, тобто абонентом (споживачем) відповідачка стала з січня 2019 року відповідно до п.1 Постанови КМУ від 21.08.2019 №808, істотні умови нарахувань (обліку) відсутні. Отже суд, визнав договір за відсутністю визначених істотних умов для конкретного будинку відповідачки та зобов`язав за ним сплатити.

Доводи скарги також зводяться до того, що окрім зазначеного, відповідно до нарахувань позивача доданих до позову, з листопада 2021 року нараховується плата за абонентське обслуговування без жодного відповідного обґрунтування.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без виклику учасників справи (ч. 1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Задовольняючи вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплову енергію, за період з 01.09.2020 по 31.05.2023, у розмірі 19392,14 гривень (з урахуванням застосування строків позовної давності), районний суд виходив з того, що встановлені судом обставини є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача оплати отриманих послуг за централізоване опалення за вказаний період.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема,З аконом України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон), а в частині належного виконання зобов`язань Цивільним кодексом України (далі ЦК України). .

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону).

Також статтею першою Закону визначається поняття виконавця як суб`єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, та виробника - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Судовим розглядом справи встановлено, що Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру АДРЕСА_1 , користувачем якої є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідачка за даною адресою зареєстрована та будь- яких доказів які б спростовували факт її користування квартирою або встановлювали наявність інших користувачів (власників) до суду не було надано.

Відповідачкою не було спростовано і факту забезпечення квартирою тепловою енергією або надання даної послуги у кількості або якості які не відповідають вимогам про відповідні послуги (не надавалося дефектних актів, скарг на відповідні послуги або звернень щодо ненадання або надання не відповідних послуг).

Також наявність договорів позивача спочатку у 2006 році із ЖБК «Вимпел-8», а потім у 2015 році із самою ОСОБА_1 дає підстави для встановлення судом того факту, що сам ЖБК не виготовляє теплову енергію, а крім того, інших постачальників теплової енергії до квартири відповідачки не має.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду про те, що доведеним є факт того, що між ОСОБА_1 та КП «Теплопостачання міста Одеси» виникли правовідносини пов`язані із постачанням житлово-комунальної послуги теплової енергії та відповідно виникнення у ОСОБА_1 , як у споживача (власника в розумінні Закону) зобов`язання по оплаті вказаних послуг у повному обсязі, враховуючи відсутність доказів не надання даних послуг або надання їх у неналежної кількості або якості.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що всупереч п. 3,5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, ч.2, 5 ст. 32 Закону України №1875-IV, п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, ч.4 ст. 9 Закону України №2189-VIII, п. 18, 31, 32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», сума, що стягується є необґрунтованою законом, відсутні показання засобів обліку (кількісні показники), тарифи, особливості обліку, перелік послуг та витрат виконавця, тобто стягнення за відсутністю факту споживання за законом.

Проте вказані доводи є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявним у матеріалах справи реєстром нарахувань та сплат по абоненту, в якому міститься інформація щодо опалювальної площі квартири, розрахунку вартості 1 кв.м. опалювальної площі (а.с. 5-6).

При цьому, ОСОБА_1 не спростовано надані теплопостачальною організацією розрахунки заборгованості із надання послуг теплопостачання, яку стягнуто судом першої інстанцій на користь позивача. До апеляційної скарги відповідачкою також не надано власного розрахунку, а тому доводи її апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд визнав договір за відсутністю визначених істотних умов для конкретного будинку відповідачки та зобов`язав за ними сплатити, враховуючи відсутність у її особистому кабінеті договору, відомостей про облікові прилади, показання лічильнику, порядок обліку, тарифи, умови для будинку тощо, є також безпідставними, оскільки як вбачається із реєстру нарахувань та сплат по абоненту, долученого КП «Теплопостачання міста Одеси» до матеріалів справи, позивач, нараховуючи плату ОСОБА_1 за послугу з теплопостачання, використовував показання будинкового засобу обліку, загальну площу будинку і нараховував таку плату пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири.

Відповідно до Постанови від 21 липня 2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у передбачених випадках.

Посилання в апеляційній скарзі відповідачки ОСОБА_1 щодо необґрунтованого нарахування плати за абонентське обслуговування у період з листопада 2021 року, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається зокрема з плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається зокрема з плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором.

Згідно підпункту 5 пункту 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» від 21 серпня 2019 р. № 808 установлено, що граничний розмір плати за абонентське обслуговування, визначений відповідно до цієї постанови, застосовується окремо за кожною комунальною послугою (постачання теплової енергії; постачання гарячої води; централізоване водопостачання; централізоване водовідведення; поводження з побутовими відходами) виконавцями послуг, що нараховують плату за абонентське обслуговування згідно з відповідними договорами; плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води), не повинна перевищувати граничного розміру плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до цієї постанови.

З реєстру нарахувань та сплат по абоненту вбачається, що відповідачка не здійснювала належним чином свій обов`язок з оплати абонентського обслуговування та заборгованість з вказаної оплати з листопада 2021 року по травень 2023 склала - 352 гривень, 78 копійки. Вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення, постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: