Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2024 Справа №607/8519/24

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

за участю секретаря Тинкалюк Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду про видачу обмежувального припису, просить суд винести обмежувальний припис, визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 кривдником, а її ОСОБА_1 особою, яка постраждала від домашнього насильства, видати обмежувальний припис, яким протягом шести календарних місяців з моменту винесення рішення заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 : - перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; - наближатися на відстань до 1 км. до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; - наближатись на відстань 500 (п`ятсот) метрів до ОСОБА_1 (у громадських місцях) та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Зазначає, що впродовж декількох років систематично потерпає від насильства зі сторони свого чоловіка ОСОБА_2 , його поведінка негативно впливає на здоров`я, моральний стан та працездатність, він постійно її принижує, погрожує фізичною розправою, систематично вчиняє психологічне домашнє насилля та фізичне насильство, штовхає та б`є. Після щоденних скандалів, сварок, образ нецензурними словами та погроз з боку чоловіка, вона не може вести розмірений спосіб життя, відчувати себе у безпеці, оскільки, ОСОБА_2 не контролює свої дії.У зв`язку з проявом такої агресивної та неадекватної поведінки, вона неодноразово зверталась до працівників поліції.Також зазначає, що ОСОБА_2 здійснював їй перешкоджання в користуванні нею житловим будинком, що належить їй на праві власності в АДРЕСА_2 .Відносно нього було складено адміністративний протокол за № 200768 ст. 173-2 ч.1 КУпАП. Заявниця зазначає, що поведінка ОСОБА_2 ніяким чином не змінюється, впродовж декількох років вона потерпає від насильства, це відображається на стані її здоров`я, оскільки, будь-яке хвилювання або насильство щодо неї може завдати непоправних наслідків її здоров`ю та є реальною загрозою її життю.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 заяву підтримали повністю та просять суд її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви, посилаючи на те, що будь-якого домашнього насильства, він не вчиняв, всі повідомлення ОСОБА_1 є наклепом, що вчинено нею зумисно. Окрім того суду не надано жодних відомостей щодо результатів розгляду її звернень працівниками поліції (інформації про відкриття кримінального провадження, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності тощо), вочевидь, з огляду на те, що жоден із зазначених нею фактів не був підтверджений. Справа про адміністративне правопорушення за протоколом від 11.02.2024 року розглянута Тернопільським міськрайонним судом та провадження у ній закрито за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, а терміновий заборонний припис серії АА N 162344 від 11.02.2024 скасовано рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 р. у справі №500/955/24. Просять звернути увагу, що поведінка ОСОБА_1 зводиться до невдалих її намагань звинуватити ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства, зумовлена неприязними відносинами, що пов`язано із розглядом судом справи про розірвання шлюбу між сторонами, вирішення ними питання щодо поділу майна подружжя, подальшого виховання дітей та інших особистих питань.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2023 по справі №607/16649/23.

У шлюбі народились діти: син - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 21.04.2006 та дочка: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 разом із дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки ДП Люкс 2 від 09.01.2024 № 23.

Відповідно до мирової угоди визнаної ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.07.2014 по справі № 607/2023/14-ц: відповідач ОСОБА_2 визнав за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,1052 га в АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за відповідачем на підставі державного акту про право власності на землю серії ЯД № 195330 від 22.08.2007.Відповідач ОСОБА_2 визнає за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 визнає , що після завершення будівництва, прийняття будинку до експлуатації та оформлення на нього права власності за ОСОБА_1 , даний будинок буде належати ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності.

Право власності на земельну ділянку площею 0,1052 га в АДРЕСА_2 , підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав від 02.10.2023.

Згідно інформації від 21.09.2023 № Ц-7, по факту звернень ОСОБА_1 до Тернопільського РУ поліції, які прийнято та зареєстровано в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Тернопільського РУ поліції за №№:

4568 від 28.04.2008 - надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_1 , про те, що по АДРЕСА_3 , її чоловік гр. ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку та погрожував їй фізичною розправою;

10794 від 10.09.2009 - надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_1 , про те, що по АДРЕСА_1 її чоловік гр. ОСОБА_2 , вчинив скандал та не впускає її в квартиру;

13569 від 22.11.2009 - надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_1 , про те, що по АДРЕСА_1 її чоловік гр. ОСОБА_2 , вчинив скандал;

18890 від 07.06.2020 - надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_1 , про те, що по АДРЕСА_1 її чоловік гр. ОСОБА_2 , агресивно себе поводить, погрожує їй та дітям, пошкодив меблі у квартирі та двері списано за спрощеною схемою.

Згідно відповіді від 08.12.2023, наданої черговим інспектором старшим лейтенантом поліції Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Іваником Д.В. встановлено, що 01.12.2023 надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 03.08.2023 її чоловік ОСОБА_2 здійснював перешкоджання в користуванні нею житловим будинком, що належить їй на праві власності в АДРЕСА_2 . Вказана заява була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 36325.

У відповідь на адвокатський запит від 06.03.2024 № С-43аз, надано інформацію, про дати та час викликів працівників поліції, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- 36325 від 01.12.2023 - надійшла заява ОСОБА_1 , проте, що ІНФОРМАЦІЯ_4 її чоловік ОСОБА_2 здійснював перешкоджання в користуванні нею житловим будинком, що належить їй на праві власності в АДРЕСА_2 ;

6209 від 24.02.2024 - надійшло повідомлення гр. ОСОБА_1 , жительки з АДРЕСА_1 , про те, що її чоловік ОСОБА_2 , з яким вона перебуває в процесі розлучення переслідує її, коли вона йде з роботи або на роботу.

- 6399 від 26.02.2024 - поштою надійшла заява гр. ОСОБА_1 , про те, що її чоловік ОСОБА_2 , перешкоджає їй у користуванні житловим будинком, що розташований у АДРЕСА_2 .

Водночас відомостей щодо результатів розгляду звернень гр. ОСОБА_1 працівниками поліції (постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, інформації про відкриття кримінального провадження, тощо) суду не надано.

11.02.2024 відносно ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис серії АА №162344, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 . В даному приписі зазначається, що 10.02.2024 близько 08 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_4 він переслідував свою дружину ОСОБА_1 , чим вчиняв відносно неї насильство психологічного характеру.

Окрім того, т.в.о. командира взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Бліщуком Степаном Васильовичем було складено на позивача протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 200768 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Проте, постановою Тернопільського міськрайонного суду від 13.03.2024 провадження у справі №607/3770/24 про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, закрито за відсутності у діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.Судом встановлено, що викладені в протоколі обставини фактично ґрунтуються виключно на заяві та поясненнях дружини позивача - ОСОБА_1 та не підтверджуються доказами, які б давали правові підстави для висновку про вчинення позивачем домашнього насильства відносно останньої.

Також рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 р. у справі №500/955/24 терміновий заборонний припис серії АА N 162344 від 11.02.2024 скасовано. Приймаючи таке рішення, суд виходив із врахування тієї обставини, що ОСОБА_2 не вчиняв домашнього насильства психологічного характеру 10.02.2024 по відношенню до ОСОБА_1 . Відповідно, суд прийшов до висновку, про протиправність винесеного працівниками патрульної поліції термінового заборонного припису серії АА №162344 від 11.02.2024.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

В силу вимог ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з вимогами ч. 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у неприязних стосунках та між ними виникають різні конфлікти та непорозуміння, з приводу тих обставин, що між ними є не вирішеним питання щодо поділу майна подружжя, подальшого виховання дітей та інших особистих питань.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також нею не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому. Водночас твердження ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_2 систематично чинить відносно неї насильство жодним не знайшли свого підтвердження під час розгляду в судовому засіданні, таких доказів не здобуто.

Самі по собі факти звернення заявника до органів поліції не підтверджують факту вчинення ОСОБА_2 насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Аналогічні правові висновки у справах з подібними правовідносинами були висловлені Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19, від 26 травня 2021 року у справі № 712/5977/20.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Оцінюючи встановленні обставини, суд приходить до переконання, що надані заявником ОСОБА_1 докази в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 фізичного чи психологічного насильства стосовно неї, у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цих осіб, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфлікту, невирішеного спору щодо майна та особистих неприязних стосунків між сторонами, тому суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що не є достатніми аргументи заявника для виправдання такого серйозного втручання у приватне життя ОСОБА_2 , а тому слід відмовити у видачі обмежувального заходу.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 350-1 350-8, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 1, 24, 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк