Єдиний унікальний номер справи 235/2576/24
Номер провадження 2/235/896/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Юриної К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська Західна №1», яке у теперішній час перейменоване у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», позивач перебував у трудових відносинах з 28.05.2001 року. Прийнятий на роботу охоронцем. З 23.10.2003 року по 11.04.2006 року працював машиністом підземних установок з повним робочим днем в шахті. Після цього декілька разів оформлювався перевід у межах одного підприємства у зв`язку із зміною спеціальності, розряду та посади. З 11.12.2020 року по 29.04.2022 року працював начальником дільниці. Всього стаж на підприємстві відповідача складає 19 років 7 місяців 24 дні. Звільнений 29.04.2022 року за ст. 40 п. 2 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.

20 грудня 2021 року о 4 годині 00 хвилин позивач, як начальник дільниці МДО-2 ПРАТ «Шахтоуправління Покровське» прибув на промисловий майданчик головного стволу ПРАТ «Шахтоуправління Покровське» для виконання роботи у 1 зміну згідно графіка роботи. Після проведення наради з керівником підприємства він о 6 годині 00 хвилин прибув у приміщення нарядної МДО-2, де видав працівникам дільниці наряд на виробництво робіт в шахті: демонтаж шахтного обладнання у 2 південній лаві конвеєрного штреку блоку 10 та призначив відповідальним за безпечне виконання робіт гірничого майстра дільниці МДО-2 Червонюка Р.В. З 7 години 30 хвилин прибув на територію повітряного стволу №3 та спустився в шахту і протягом 1 зміни здійснював керівництво з демонтажу та видачі секцій механізованого кріплення ДМ з 2 південної лави блоку 10. Після закінчення виконання робіт за нарядом робітники зміни разом з позивачем направились для виїзду на поверхню. 0 14 годині 00 хвилин, під час пересування по виробці з району заїзду на 2 південний конвеєрний штрек блоку 10 оступився, втратив рівновагу і впав на підошву виробки на ланцюг конвеєра СЗК, який знаходився на даній ділянці виробки. Позивач спробував піднятись та відчув гострий біль у лівій гомілці. Тоді майстер дільниці ОСОБА_2 надав першу допомогу та супроводив позивача на поверхню шахти. Після травмування позивач прибув до дільниці МДО-2 де надав наряд 3 зміні та о 20 годині 00 хвилин покинув підприємство. Того ж дня о 21 годині 30 хвилин у зв`язку із поганим самопочуттям позивач звернувся до приймального відділення Мирноградської центральної міської лікарні для надання медичної допомоги. Після надання медичної допомоги був направлений В КНП «Покровська лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради за місцем проживання. У покровській лікарні позивачу було встановлено діагноз: травма лівої ноги - розрив м`язів. 26 грудня 2021 року було підвищення температури тіла, погіршення стану здоров`я та установлено діагноз: позашпитальний інфаркт - пневмонія. ЛН1 - клінічно. Також виявлено супутній діагноз: пневмоконіоз? Після довготривалого лікування позивачу було встановлено діагноз: стан після перенесеної позашпітальної двобічної пневмонії середньої важкості клгр, ДН 1 ст. тіла дрібних гілок правої легені. Посттромбофлебічний синдром лівої н/кінцівки. ХВН 2 ст. Пяснено лікарем, то розрив м`язів лівої ноги спричинив тромбофлебіт, що стало причиною відриву тромбу, який потрапив у легені, що стало причиною інфаркту - пневмонію.

06.06.2022 року складений акт Н-1 розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві.

02.11.2022 року позивачу первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності за трудовим каліцтвом, з повторним переоглядом 02.11.2023 року. До того ж після виявлення ознак професійного захворювання він продовжив лікування, оскільки стан здоров`я не відновлювався та він дуже погано себе почував. Після тривалого лікування та купи обстежень, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у НКП «Покровська міська лікарня» з 31.03.2022 року по 13.04.2022 року позивачу було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 стадія фаза загострення. ДН 1-2 ст.

14.04 2022 року у позивача сталося погіршення стану здоров`я і його було направлено у відділення профпатології на лікування, де встановлено діагноз: Хронічний бронхіт фаза загострення. Пневмосклероз інтерстиціальний та дрібноклітинний, емфізема легень. ЛН 1 ст. Двобічний гонартроз, стадія загострення. Деф. Артроз плечових суглобів, стадія загострення. КСТ 2, ПФС 1-2 ст.

З 20.05.2022 року до 30.05.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Покровська міська лікарні» з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 стадія фаза загострення. ДН 1-2 ст. 08.06.2022 року також потрапив до лікарні з погіршенням стану здоров`я. Далі перебував на стаціонарному лікуванні з 02.09.2022 року де було встановлено заключний діагноз: Хронічний бронхіт фаза загострення. Пневмосклероз інтерстиціальний та дрібноклітинний, емфізема легень. ЛН 1 ст. Двобічний гонартроз, стадія загострення. Деф. Артроз плечових суглобів, стадія загострення. КСТ 2, ПФС 1-2 ст. Супутній діагноз: посттромбофлебічний синдром лівої н-кінцівки. ХВН 2 ст.

09 червня 2023 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).

18.07.2023 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями та встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, безстроково. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування по профзахворюванню. За висновками про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, тривала хода. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода.

Позивач тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів, на даному підприємстві а саме майже 20 років.

Згідно повідомлення про хронічне професійне захворювання від 28.04.2023 року у період роботи на підприємстві відповідача - ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» позивачу було встановлено діагноз: Антракосилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. ЛН - другого ступеня. Захворювання професійне 27.04.2023 року.

Факторами виробничого середовища та трудового процесу, що спричинили хронічне професійне захворювання є вугільний пил.

Згідно пункту 18 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фібріногенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо - геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фібріногенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

Щодо травмування на підприємстві, то воно спричинило тяжкі наслідки у стані здоров`я позивача, оскільки його ліва легень фактично не працює внаслідок тромбозу. Падіння було наслідком важкої праці впродовж зміни, а також специфікою пересування по гірничим виробкам, які не мають рівного покриття.

Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою та із постійним впливом шкідливих факторів виробництва. Внаслідок травмування та виявлених у нього професійних хвороб, з`явився майже постійний біль за грудиною та кашель, який посилюється при фізичному навантаженні, він постійно задихається бо втратив частину легені, яка не відновилась після інфаркту легені, що стався внаслідок її тромбування тромбом, який слідкував за розривом м`язів лівої кінцівки. Позивач дуже швидко втомлюється та має загальну слабкість. Все це суттєво погіршило загальний стан здоров`я. Через травму та професійні захворювання позивач досить часто отримував та отримує лікування. Вимушений обмежувати себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини спричиняють моральні страждання.

Позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на психологічному стані, тому вважає за необхідне звернутись з даною позовною заявою.

Позивач просить суд стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь 280 000 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійних захворювань та травмування на підприємстві.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що викладені у позові вимоги є безпідставними та не гуртуються на нормах чинного законодавства України, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Наказом № 3168к від 28.11.2003 року ОСОБА_1 був переведений учнем машиніста підземних установок на ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1, яка у подальшому була перейменована в ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське». У період з 28.11.2003 року по 30.09.2016 року позивача було переведено машиністом підземних установок, заступником начальника дільниці, начальником дільниці, гірничим майстром, помічником начальника дільниці в ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське». 30.09.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з підприємства відповідача на підставі ст. 38 КЗпП України. Наказом № 1986кпр від 05.12.2017 року ОСОБА_1 знов був працевлаштований на підприємство відповідача на посаду заступника начальника дільниці. 29.04.2022 року позивача було звільнено з ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» у зв`язку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Діюче законодавство України допускає роботу у важких та шкідливих умовах праці. Під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Під час працевлаштування на ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське», ОСОБА_1 був ознайомлений з важкими та шкідливими умовами праці та надав свою добровільну згоду на роботу у цих умовах. Зі свого боку ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» при прийомі позивача на роботу повідомляло його про наявність у нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до діючого законодавства і колективного договору. Таким чином, позивач був обізнаний про шкідливі фактори, які присутні на його робочому місці на підприємстві відповідача та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу.

Під час роботи в ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_1 проходив медичні огляди (27.01.2016 року, 15.11.2018 року, 10.03.2020 року, 31.11.2021 року) у зв`язку з чим, допускався відповідачем до роботи за своєю професією, що підтверджується довідкою про проходження профогляду від 07.12.2022 року.

Представник відповідача увагу суду, що період виникнення професійного захворювання у позивача не припадає на період його перебування в трудових відносинах з підприємством відповідача. Згідно повідомлення про хронічне професійне захворювання форми П-3 № 08/21- 0885 від 28.04.2023 року, датою встановлення професійного захворювання у ОСОБА_1 є 27.04.2023 року, в той час як він звільнився з підприємства відповідача 29.04.2022 року. Протягом роботи ОСОБА_1 в ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» та на момент його звільнення 29.04.2022 року з підприємства, відсутні будь-які докази наявності у нього професійних захворювань. Первинно професійне захворювання було встановлено позивачу 02.11.2022 року згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 119849 з втратою працездатності 40%. Додані до позовної заяви документи були оформлені вже після звільнення позивача, зокрема, 09.06.2023 року Акт розслідування причин виникнення професійного захворювання форми П-4, 06.06.2022 року Акт розслідування нещасного випадку форми Н-1/П.

Акт був оформлений членами комісії з розслідування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з особливими думками стосовно їх незгоди із змістом п. 17 Акту. Члени комісії зазначили, що комісія не мала об`єктивної можливості документально підтвердити факти невиконання технологічних регламентів виробничого процесу; порушень режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту; пошкодження захисних засобів і механізмів; недостатнього забезпечення засобами індивідуального захисту. Також звертає увагу суду на наступні факти, що мають значення для справедливого та неупередженого вирішення спору: - позивач у період з 18.10.2016 року по 30.11.2017 року працював в шкідливих умовах праці не на підприємстві відповідача, а саме: за професією прохідник з повним підземним робочим днем в шахті Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», що неодмінно позначилося на виникненні у нього професійного захворювання; згідно п. 5 Акту розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 06.06.2022 року основною причиною настання нещасного випадку, який стався 20.12.2021 року з ОСОБА_1 , є його особиста необережність під час пересування по гірничій виробці, порушення п. 1 гл. 5 розд. 4 НПАОП 10.0-1.01-10 «Привила безпеки у вугільних шахтах», п. 2.11 Колективного договору підприємства відповідача; згідно п. 8 Акту розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 06.06.2022 року особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці визнано ОСОБА_1 . Таким чином, вважає необхідним враховувати наявність впливу шкідливих факторів на здоров`я позивача під час його роботи на іншому підприємстві, як на підставу виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання, а також враховувати факт травмування позивача внаслідок власної необережності, що спричинило професійне захворювання.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених Законом. У разі задоволення судом позовних вимог у сумі, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, тому, на думку представника відповідача, розмір моральної шкоди в такому випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Представник відповідача просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 24.04.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська Західна №1», яке перейменоване у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», з 28.05.2001 року. Наказом № 3168к від 28.11.2003 року ОСОБА_1 був переведений учнем машиніста підземних установок. У період з 28.11.2003 року по 30.09.2016 року позивача було переведено машиністом підземних установок, заступником начальника дільниці, начальником дільниці, гірничим майстром, помічником начальника дільниці в ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське». 30.09.2016 року звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України. Наказом № 1986кпр від 05.12.2017 року ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника начальника дільниці. 29.04.2022 року - звільнено з ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» у зв`язку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

06.06.2022 року складений акт Н-1 розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві 20 грудня 2021 року. В акті викладені обставини за яким з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, який комісією визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Діагноз, який встановлено закладом охорони здоров`я: часткове пошкодження литкового м`язу лівої гомілки. Шкідливим або небезпечним фактором зазначено робота в умовах небезпечних виробничих чинників. Причиною нещасного випадку визначено: особиста необережність робітника під час пересування по гірничій виробці в районі заїзду на 2 південний конвеєрний штрек блоку 10.

02.11.2022 року позивачу первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності за трудовим каліцтвом, з повторним переоглядом 02.11.2023 року.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 09.06.2023 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фібріногенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо - геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фібріногенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

У пункті 18 Акту визначені причини виникнення хронічного професійного захворювання. Якими є: пил, шум, показники яких значно перевищували допустимі норми.

Таким чином, робота ОСОБА_1 була важкою, зі значним перевищенням гранично допустимих норм.

Стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів склав 18 років 04 місяці 17 днів, за професією 04 роки 02 місяці 22 дні, загальний стаж 20 років 09 місяці 12 днів.

18.07.2023 року позивач вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями та йому встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, безстроково. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування по профзахворюванню. За висновками про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, тривала хода.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні як з приводу виробничої травми так і з приводу захворювань, які в подальшому визнані професійними.

Позивач тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів, на даному підприємстві а саме майже 20 років.

Згідно повідомлення про хронічне професійне захворювання від 28.04.2023 року у період роботи на підприємстві відповідача - ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» позивачу було встановлено діагноз: Антракосилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. ЛН - другого ступеня. Захворювання професійне 27.04.2023 року.

Факторами виробничого середовища та трудового процесу, що спричинили хронічне професійне захворювання є вугільний пил.

Згідно з медичним висновком Лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27.04.2023 року за № 465 ОСОБА_1 встановлено діагноз: Антракосилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. ЛН - другого ступеня. Захворювання професійне 27.04.2023 року.

Період виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 припадає на період перебування в трудових відносинах з відповідачем, працюючи в тяжких умовах праці майже 20 років.

В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією (фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 цього Закону.

Так, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65 % безстроково, що свідчить про незворотність такої втрати.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням та значною втратою професійної працездатності порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Судом встановлено, що у зв`язку з встановленням у позивача професійного захворювання та у зв`язку з цим 65% втрати працездатності, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначених професійних захворювань, у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я.

Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів, тобто у зв`язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці".

Згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого.

В даному випадку професійне захворювання пов`язано з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Факт заподіяння моральної шкоди пов`язаний не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання.

В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, тому розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі №210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Якщо втрачене здоров`я людини, то вона безумовно позбавляється в певній мірі повноцінного життя на який розраховує. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти.

Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 130000 гривень.

Стосовно доводів представника відповідача про необхідність оподаткування моральної шкоди, яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21.

За таких обставин доводи відповідача про необхідність оподаткування моральної шкоди, яка перевищуватиме чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати суд не бере до уваги, таким чином моральна шкода у розмірі 130000,00 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, ст. ст.4, 5, 10, 12, 81, 89, 141, 223, 265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь ОСОБА_1 , у якості відшкодування моральної шкоди 130000 (сто тридцять тисяч) 00 копійок, без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь держави судовий збір в розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, буд.1а, .

Повний текст рішення суду виготовлено 30.04.2024 року.

Суддя Хмельова С.М.