Провадження №2/235/115/24
Справа №235/2121/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Гришай О.В., Юриної К.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю « Шахта « Білозерська» про розірвання трудового договору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТДВ « Шахта Білозерська» про розірвання трудового договору. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 29.06.2021 р. по 11.04.2022 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТДВ « Білозерська», де працював в якості гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті.

11.04.2022 р. він звільнився у зв`язку з виходом на пенсію у відповідності до ст. 38 КЗпП України, а 20.06.2022 р. згідно наказу № 112 к від 16.06.2022 р. був знов прийнятий на роботу в якості гірника очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті.

12.12.2022 р. він отримав лист КНП «МКЛ № 4 Дніпровської міської ради» за № 31, в якому надана інформація про те, він під час роботи в підземних умовах захворів на хворобу, яка відноситься до категорії професійних захворювань, та який був ним адресовано до Держпраці, УВДФСС в Донецькій області та до відповідача ТДВ «Шахта Білозерська» з вимогою скласти санітарно-гігієнічні характеристики умов праці.

Однак, з боку відповідача вчинялись дії щодо зволіканню надання характеристики умов робочого місця, незважаючи не приписи Держпраці.

Окрім того, в період з 24.10.2022 27.10.2022 р.; з 27.12.2022 30.12.2022 р.; з 01.05.2023 р .- 05.05.2023 р.; з 06.05.2023 р. по 10.05.2023 р., з 11.05.2023 р. по 15.05.2023 р. і до 21.08.2023 р. він знаходився на лікарняних , які не були оплачені відповідачем по справі. Згідно висновку ВЛК його було визнано непридатним до виконання роботи за трудовим договором.

У зв`язку з невиконанням з боку відповідача обов`язку видати санітарно-гігієнічні умови праці з метою отримання ним соціальних гарантій, наявності заборгованості по лікарняним, він 21.08.2023 р. направив на адресу відповідача заяву про звільнення його з посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавця законодавства про працю, умов колективного і трудового договору.

Не отримавши наказ про звільнення, він 30.08.2023 р. повторно звернувся до відповідача із заявою про повідомлення про причини бездіяльності з вказаною ним вимог, проте відповіді не отримав.

Позивач просить розірвати трудовий договір, укладений 20.06.2022 р. на підставі наказу № 112 к від 16.06.2022 р. між ОСОБА_4 і ТДВ» Шахта «Білозерська» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавця законодавства про працю, умов колективного і трудового договору з дати отримання заяви про звільнення з 23.08.2023 р.; стягнути з ТДВ « Щахта «Білозерська» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який на час розрахунку становить 83290,32 грн., моральну шкоду в розмірі 2000000 грн., понесені судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 21000 грн.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважають запит таким, що складений в порушення вимог Закону № 2801-Х11 та Порядку № 337 , тому не є обов`язковим для виконання. Окрім того, при проходженні попереднього медичного огляду, який проведено КНП « покровська клінічна ЛІЛ» від 31.05.2022 р. ОСОБА_4 визнаний придатним до роботи за професією ГРОЗ, при проходженні періодичного медичного огляду 09.02.2023 р. позивача також визнано придатним до роботи за професією гроз.

В травні 2023 р. після отримання від позивача копії запиту КНП « Дніпровська міська лікарня № 4» № 31 від 14.12.2022р., враховуючи періодичне знаходження позивача на лікарняних, ОСОБА_4 неодноразово запрошували на комісію з соціального страхування підприємства. І лише в серпні 2023 р. був направлений на позачерговий медичний огляд.

Зазначив, що працівник не є учасником порядку складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці , не має права звертатися з жодними вимогами.

Станом звернення позивача до суду з вказаним позовом жодної заборгованості за страховими виплатам у підприємства не існувало.

Зазначив, що, у зв`язку з тим, що в серпні 2023 р. ОСОБА_4 пройшов позачерговий медичний огляд, за результатами якого його визнано непридатним до роботи за професією гроз, адміністрація підприємства не мала права допускати позивача до виконання роботи за професією гроз та запропонувало йому з`явитися до служби роботи з персоналом для обрання вакансій щ більш легкою роботою.

30-31 серпня 2023 р. позивачу було запропоновано звільнитися « за станом здоров`я», на що він категорично відмовився.

Вважає, що оскільки з боку підприємства не мало місце порушення трудового законодавства, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. ( а. с. 78-84).

Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ТДВ « Шахта « Білозерська» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав наданий відзив на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив , що працює заступником директора з охорони праці ТДВ « Шахта «Білозерська» , позивач працює на підприємстві якості гірника очисного забою. В останній раз згідно медичного огляду був визнаний таким, що не здатний працювати за станом здоров`я за професією гірника очисного забою.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що працює керівником департаменту управління персоналом ТДВ « Шахта Білозерська». З позивачем по справі мав зустріч в вересні 2023 року по питанню його звільнення. У зв`язку з тим, що адміністрація шахти не визнавала своєї провини у порушенні трудових прав позивача , йому було відмовлено у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТДВ «Шахта Білозерська» з 29.06.2021 р. по 11.04.2022 р. Наказом № 283 к позивача було звільнено у зв`язку з виходом на пенсію ( а. с. 40-41).

Наказом №112 к від 16.06.022 р. позивача було прийнято на роботу в якості гірника очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті( а. с. 36)., перебуває у трудових відносинах з підприємством по теперішній час.

Відповідно до Медичної довідки про проходження попереднього медичного огляду, перед працевлаштуванням на ТДВ « Шахта «Білозерська», який проведено НП « Покровська клінічна ЛІЛ» від 31.05.2022 р. ОСОБА_4 визнаний придатним до роботи за професією ГРОЗ, строком на 1 рік. ( а. с. 91).

Згідно довідки КНП « Покровської КЛІЛ» від 16.04.2024 р. ОСОБА_4 проходив попередній медичний огляд у КНП « покровська клінічна ЛІЛ» у травні 2022 р., скарг від нього на стан здоров`я не надходило, наявність у нього хвороб або їх ознак не виявлено( а.с. 125 том 2).

Згідно довідки ПП «Євролайф Центр» від 16.04.2024 р. гірник очисного забою ОСОБА_4 проходив періодичний профілактичний медичний огляд в ПП « Євролайф-Центр» 16.02.2023 р. Жодних скарг на стан здоров`я при огляді лікарів не пред`являв.

При позачерговому медичному огляді 04.08.2024 р. з`явилися скарги н стан здоров`я. Виписки зі стаціонару з 01.02.2023 р. по 15.02.2023р. та 01.03.2024 р. по 13.03.2024 р. не надавав. На момент проходження періодичного медогляду був встановлений діагноз: первинний гонартроз. ( а. с. 126 том 2).

Як встановлено судом ОСОБА_4 був направлений до ортопедичного відділення КНП Міська клінічна лікарня№ 4»ДМР» 24.10.2022 . 27.10.2022 р., де лікувався з приводу « Первинний гонартроз двобічний»; перебував на лікуванні з 28.10. -14.11.2022 р., 01.03.2023р.- 17.03.2023 р.,; 14.11.2022 р. був представлений на лікарсько-консультативну комісію з профпатології з рекомендаціями по подальшому лікуванню, нагляду відповідних спеціалістів в динамиці, повторній консультації з наданням виписки з медичної карти амбулаторного хворого , санітарно-гігєнічної характеристики умов праці. Запит на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці був підготовлений у відповідності до Постанови КМУ № 337 від 17.04.2019 року. ( а.с.148-153).

В період лікування з 28.10- 14.11.2022 ., 01.03.2023- 17.03.2023 р. ОСОБА_4 у КНП « Міська клінічна лікарня № 4 ДМР останньому був встановлений діагноз : остеоартроз плечових суглобів 1 ст., ліктьових суглобів кистей променево зап`ястних, зап`ястних, зап`ястно-п`ясних, п`ястно-фалангових, з вираженим больовим синдромом, помірним порушенням функції Двобічна хронічна сенсоневральна приглуховатість 1 ст.. Дискогенна радікулопатія С5-С6, L3- L4 , L4 -L5, рецидивуючий, ремітуючий перебіг, зі стійким больовим, м`язово-тонічним синдромом, корінцевим синдромом вираженими нейротрфічними порушеннями опорно-рухової функції хребта, на тлі спондилортрозу, спондильозу шийного відділу, спондилоартрозу поперекового відділу, протрузій міжхребцевих дисків С3-С4, С4-5, С5-С6, L3- L4 , L4 -L5, нестабільності С. Синдром хребтової артерії. Підозра на пневмоконіоз дрібновузликвий Лн 1 ст. ( а.с. 44).

На адресу підприємства відповідача, ГУ Держпраці та УВФСС з боку медичного закладу КНП « МКЛ № 4» був направлений запит від 12.12.2022 р. за № 31 на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника при підозрі у нього хронічного професійного захворювання ( а. с. 44).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 21.08.2023 р. від ТДВ « Шахта «Білозерська» на адресу Управління Держпраці не надійшли завірені в установленому порядку та узгоджені з територіальним органом ПФУ матеріали для складання санітарно-гігієнічної характеристики (інформаційної довідки) умов праці ОСОБА_4 . Відповідь на припис від 02.02.2023 р. № СХ/3/489-23 та повторно від 12.06.2023 р. № СХ /3/3376-23 роботодавцем також не надано.( а. с. 11).

В подальшому, 02.02.2023 р., 28.04.2023 р. з боку ГУ Держпраці на адресу підприємства відповідача неодноразово направлялись приписи щодо виконання вимог по складанню санітарно-гігієничниї характеристик умов праці позивача. ( а. с. 26-28).

Листом за № 294 від 08.04.2024 р. ТДВ « Шахта «Білозерська» відмовилась виконувати вимоги Управління Держпраці до проведення перевірки повноти та об`єктивності проведення попередніх медичних оглядів ОСОБА_4 у 2021 р. та 2022 р. при працевлаштуванні на ТДВ « Шахта Білозерська» ( а.с. 118-120 том 2).

Згідно листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 14.07.2023 р. відповідно до даних Електронного реєстру листків непрацездатності ОСОБА_4 сформовано три листка непрацездатності за травень 2023 р. № 777920-1 за період з 01.05.2023р. по 05.05.203р., 3 76909001 за період з 06.05.2023 р. по 10.05.023р. № 761806-1 за період з 11.05.2023р. по 15.02.2023р.

Згідно з даними Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ за ІПН № НОМЕР_1 відсутня інформація щодо подання роботодавцем ОСОБА_7 заяви-розрахунку для здійснення фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності згідно електронними листками непрацездатності № 46900-1 за період з 06.05.2023р. по 10.05.202р., № 761806-1 за період з 11.5.2023 по 15.02.2023р. ( а. с. 18-19 лист ПФУ від 14.07.2023).

Згідно листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 28.09.2023 р. позивачу ОСОБА_4 надано роз`яснення про оплату періодів тимчасової непрацездатності за періоди 24.10.2022р. по 27.10.2022р. та з 27.12.2022р. по 30.12.2022р. перших п`яти днів за рахунок роботодавця ( а. с. 8).

Згідно довідки ТДВ «Шахта «Білозерська» за № 114 від 10.04.2024 р. заборгованість по заробітній пдаті на 15.10.2023р. відсутня ( а.с. 134 том 2).

В матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_4 від 21.08.2023 р., адресована на ім`я директора ТДВ « Шахта « Білозерська» про звільнення його на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням законодавства про працю, яка отримана відповідачем 23.08.2023 р., саме у зв`язку ненаданням на його вимогу, вимогу Держпраці санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, починаючи з 12.12.2022 ку по теперішній час, та у зв`язку з невиплатою лікарняних ( а.с.12-15).

Згідно довідки ТДВ «Шахта «Білозерська» за № 81 від 12.04.2024 р. ОСОБА_4 працює на ТДВ « Білозерська» з 20.06.2022 р. по теперішній час; останній вихід 02.08.2023р. 03.08.2023р.- медогляд; з 08.08.2023 р. по 21.08.2023 р. лікарняний лист; з 22.08.2023 р.- неявка з невстановленої причини ( а. с. 130).

Представником відповідача в судовому засіданні підтверджено факт отримання заяви позивача про звільнення від 21.08.2023 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проте, як встановлено в судовому засіданні з боку адміністрації підприємства позивачу в усному порядку були запропоновані вакансії будь-якої легшої роботи, написати заяву про звільнення за « станом здоров`я», на що останній відмовився.

Відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 36 КЗпП Українипідставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті40, 41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП України).

Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.( частина 3 статті 38КзЗпП України).

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-34цс13, Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18).

Таким чином, обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18 та від 13 березня 2019 року у справі №754/1936/16-ц

Розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.

Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.

Особливістю розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору.

Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору.

Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства з боку роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Предметом даного спору є розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, причини звернення з даним позовом не виконання роботодавцем вимог щодо оплати листів непрацездатності, та ненадання інформації умов праці працівника з метою встановлення наявності та причин професійного захворювання.

Як встановлено судом,в період роботи в підземних умовах позивач отримав захворювання, внаслідок чого медичною установою було видано відповідний запит на складання санітарно-гігієнічної хароактеристики умов праці , що в подальшому надає позивачу право на оформлення страхових виплат у зв`язку із професійними захворюваннями відповідно до Законів України «Про охорону праці» та «;Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Для подальшого оформлення відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків позивач звернувся до відповідача для подальшого оформлення в медичній установі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ., а з боку ГУ Держапраці на адресу відповідача були надіслані відповідні приписи щодо надання інформації для складання характеристики умов праці.

Відповідачем не виконані вимоги ГУ Держпраці у зв`язку наявністю сумніву щодо факту перебування позивача на лікарняних , наявності у нього захворювання, яке містить ознаки професійного та у зв`язку з нетривалим періодом роботи на підприємстві відповідача , про що на адресу ГУ Держпраці надіслана відповідна відмова у виконанні вимог законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 68 Конституції встановлений обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із п.п. 70-74 Постанови Кабінету Міністрів України №337 від 17 квітня 2019 року «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» у разі підозри наявності в працівника хронічного професійного захворювання (отруєння) з метою встановлення діагнозу складається санітарно-гігієнічна характеристика умов праці (далі - санітарно-гігієнічна характеристика), що є одним з документів, з урахуванням якого вирішується питання про зв`язок хронічного професійного захворювання (отруєння) з впливом шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу (далі - виробничі фактори); санітарно-гігієнічна характеристика складається лікарем з гігієни праці територіального органу Держпраці за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), де працює хворий, на запит керівника закладу охорони здоров`я, що забезпечує надання вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги, за поданням лікаря-профпатолога із залученням (у разі потреби) голови та членів комісії закладу охорони здоров`я, який проводить періодичні медичні огляди; запит щодо складення санітарно-гігієнічної характеристики заклад охорони здоров`я згідно протягом трьох робочих днів після виявлення у працівника підозри на хронічне професійне захворювання (отруєння) надає керівнику територіального органу Держпраці за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), де працює (працював) хворий; копії запиту надсилаються робочому органу Фонду за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), де працює (працював) хворий та роботодавцю; високоспеціалізовані профпатологічні заклади охорони здоров`я, яким надано право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, можуть надсилати запити до територіальних органів Держпраці з обґрунтуванням необхідності внесення доповнень до санітарно-гігієнічних характеристик; для складення санітарно-гігієнічної характеристики керівник територіального органу Держпраці надсилає припис роботодавцю для надання необхідних документів за встановленою формою , строк надання документів не повинен перевищувати 15 робочих днів з часу отримання зазначеного припису ; завірені в установленому порядку та узгоджені з робочим органом Фонду матеріали подаються до територіального органу Держпраці разом із супровідним листом, роботодавець несе відповідальність згідно із законодавством за повноту та достовірність поданих документів.

У відповідності з п.82 Порядку у разі коли працівник працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), санітарно-гігієнічна характеристика складається територіальним органом Держпраці, який здійснював державний нагляд (контроль) за останнім підприємством (установою, організацією), де працював працівник, з додаванням у разі потреби інформаційних довідок від інших територіальних органів Держпраці, які здійснювали державний нагляд (контроль) за підприємствами (установами, організаціями), де він працював раніше.

Отже, саме на орган Держпраці покладено обов`язок скласти характеритиску умов праці працівника, а на роботодавця надати для цього необхідну інформацію.

Наявність сумніву щодо факту перебування працівника на лікарняних, наяність у нього захворювання, яке підпадає під ознаки професійного, не звільняє роботодавця від виконання цього обов`язку, встановленого вищезазначеними нормами права.

З моменту подписанная трудового договору найманий працівник має трудові права і соціальні гарантії, у тому числі гарантії прав на охорону праці, однією з яких є обов`язок власника відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Так, статтею173 КЗпП України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) встановленої форми.

Складання санітарно-гігієнічних умов праці на підставі інформації роботодавця є складовою процедури встановлення та розслідування професійного захворювання у працівника.

Відповідно до п. 10.24 Колективного Договору ТДВ « Шахта «Білозерська» роботодавець зобов`язаний проводити розслідування нещасних випадків, професійних захворювань та аварій відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань на виробництві, затвердженого КМУ від 30.11.2011 р. № 1232 та чинного законодавства.

В даному випадку наявна бездіяльність роботодавця з приводу невиконання вимог ст. 68 Конституції України, вимог Порядку № 337, затвердженого Постановою КМУ від 17.04.2019 р.

Отже, бездіяльність з боку роботодавця з приводу вирішення питання щодо надання інформації про умови праці, позбавляє працівника на отримання соціальних гарантій , встановлених державою, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок профзахворювання.

Тому доводи представника про те, що надання інформації щодо умов праці за вимогою органу Держпраці стосуються лише взаємовідносин між роботодавцем і контролюючим органом, і жодним чином не зачіплює інтереси працівника, судом не приймаються до уваги за вищенаведеними підставами.

Щодо зазначення позивачем про порушення роботодавцем оплати лікарняних листів, суд зазначає наступне.

Статтею 12 Закону « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи- громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх родини, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана ВРУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 1105 страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору, гіг-контракту, іншого цивільно- правового договору та на інших підставах, призначається та надається за основим місцем роботи.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону № 1105 допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінетів Міністрів України від 26 червня 2015 року № 440 затверджено Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця.

Згідно з цим Порядком оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи.

Дні тимчасової непрацездатності не оплачуються з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до постанови ПФУ від 21.12.2022 р. № 28-3 «Деякі питання фінансування для здійснення виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зареєстрованого в МЮ, фінансування для здійснення страхових виплат, визначених Законом № 1105, здійснюється централізовано ПФУ на підставі заяв-розрахунків, що містять інформацію про нараховані застрахованим особам страхових виплат за їх видами.

Роботодавцем оформлюється та подається до Фонду заява-розрахунок на виплату матеріального забезпечення працівнику протягом 5 робочих днів.

Заява-розрахунок та повідомлення про виплату коштів застрахованим особам подаються страхувальниками через Єдиний державний портал електронних послуг або веб портал електронних послуг ПФУ, а також можуть подаватися у паперовій формі разом з електронною формою на електронному носії інформації ГУ ПФУ в областях та м. Києві за основним місцем обліку страхувальників.

Після надходження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату допомоги у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати відповідно до норм ч. 2 ст. 24 Закону № 1105.

Як встановлено судом, станом на момент подання заяви про звільнення у відповідача перед позивачем була заборгованість з оплати лікарняних, з приводу чого останній звертався до ПФУ ( а. с. 11,18), до роботодавця з питанням їх оплати ( а. с. 12, 23-24).

Зазначена обставина не спростована представником відповідача, і лише довідкою підприємства за № 144 від 10.04.2024 р. підтверджено факт сплати відповідачем заборгованості по заробітній платі. ( а.с. 134 том 2).

Отже судом встановлено, що відповідачем допускалося невиконання вимог трудового законодавства, колективного договору, порушувались права і законні інтереси позивача у сфері трудових відносин, що є підставою для припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_4 за ч. 3ст.38 КЗпП України та зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення з посади гірника очисного забою з 23.08.2023 року.

Відповідно до ч. 5 сг. 235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт невиконання відповідачем свого обов`язку щодо видання наказу про звільнення. Зазначена обставина підтверджена як матеріалами справи , так і поясненнями представника відповідача в судовому засіданні.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Крім того, положеннями р. ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, останні два місяця роботи позивача-червень, липень 2023 р.

Для розрахунку середнього заробітку суд примймає до уваги розрахункові листи, надані позивачем ( а. с. 20), які відповідачем не спростовані.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні, становить : 1346,28 грн.( середньоденна (( 34086,89+26495,92):45=1346,28)) Х 172 ( робочі дні) =231560,96 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Що тосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад , поновлення на роботі) , так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат), немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин .

Позивачем заявлена вимога про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 200000 грн. Представник позивача обґрунтував заявлену вимогу про стягнення моральної шкоди як наслідок порушення прав позивача, зокрема неможливість оформлення соціальних прав внаслідок профзахворювання. Суд зауважує, що предметом даного спору- є розірвання трудового договору внаслідок порушення трудових прав працівника.

Не вирішення питання про звільнення безумовно вплинуло на моральний стан позивача та неодмінно призвело до емоційного дискомфорту, проте суд враховує, що на момент такого звільнення позивач мав статус пенсіонера, будь-яких доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я внаслідок зміни його психо-емоційного стану суду не надано, тому суд вважає за можливим стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача в розмірі 1000 грн.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 до ТОВ « ТДВ «Шахта «Білозерська» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині : розірвання трудового договору, укладеного 20.06.2022 р. на підставі наказу № 112 к від 16.06.2022 р. між ОСОБА_4 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 231560,96 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, моральної шкоди в сумі 1000 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення судових витрат, то суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18

В обґрунтування своїх вимог про сплату судових витрат на правову допомогу з боку відповідача надані ордер( а. с .7, 10), кошторис на виконання послуг за договором, де зазначено перелік послуг наданої правової допомоги ,визначена фіксована сума 21000 грн.( а .с. 13-14)

В даній справі винагорода адвоката за послуги згідно договору про надання правової допомоги визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі 21000 грн., яка за весь час дії договору не змінюється в залежності від об не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

У відсотковому вираженні вирішені позовні вимоги таким чином: вимога про розірвання трудового договору 100%; вимога про стягнення середнього заробітку- 100%; вимога про стягнення моральної шкоди -0.5%. Враховуючи розмір оплати гонорару 21000 грн., сума витрат, яка підлягає стягненню становить: 14035 грн. ( 7000 + 7000+ 35=14035 грн.)

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600 грн. та 177,76 грн., недоплата судового збору становить 681,12 грн. (( 1600 +858,88 ( вимога за розірвання трудового договору) -1777,76 грн. ( сплачено) = 2458,88 1777,76 = 681,12 ) .

Отже, з позивача на користь держбюджету, з урахуванням коефіцієнту 0,8, необхідно доплатити судоий збір в сумі 681,12 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ТДВ «Шахта Білозерська» необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 866,88 грн. (( 858,88 грн. ( за вимогу про розірвання трудового договору) + 8 грн ( за вимогу про стягнення моральної шкоди : 1600х0,5:100), на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 2315,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 21 , ч. 1 ст. 36, ст. 38 ч. 3, 235 КЗпП України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю « Шахта « Білозерська» про розірвання трудового договору задовольнити частково.

Розірвати трудовий договір, укладений 20.06.2022 р. між ОСОБА_4 та ТДВ « Шахта Білозерська» відповідно до наказу № 112 к від 16.06.2022 р., на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю « Шахта « Білозерська» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за затримку видання наказу про звільнення в сумі 231560,96 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати , пов`язані з правовою допомогою 14035 грн., судовий збір в сумі 866,88 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю « Шахта « Білозерська» на користь держави судовий збір в сумі 2315,60 грн.

Стягнути з позивача ОСОБА_4 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 681,12 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

Відповідач: ТДВ «Шахта Білозерська» , , м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Строітельна, 17

Повний текст рішення виготовлено 22.04.2024 року.

Суддя: